ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

13 травня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/10683/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого  судді  Панченко О.М. (доповідач),
суддів:                        Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,     
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
          на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року (суддя Букіна Л.Є., м. Дніпро) у справі № 160/7912/19
          за позовом ОСОБА_1 
          до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби 
          про визнання протиправною та скасування картки відмови та рішення про коригування митної вартості товарів,- 

встановив:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив:
- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за №UА110150/2019/00548 від 13.08.2019 Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України;
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України UA110000/2019/200176/2 від 13.08.2019.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.01.2020 у задоволенні позову відмовлено.
Вказане рішення мотивоване тим, що при здійсненні митного оформлення транспортного засобу - автомобілю марки RENAULT MEGANE, декларантом не було документально підтверджено митну вартість вказаного автомобілю, що стало підставою для прийняття митним органом обґрунтованого рішення про коригування визначеної декларантом митної вартості.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказав на необґрунтованість рішення суду першої інстанції, посилаючись на підтвердження ним митної вартості задекларованого транспортного засобу. Зокрема, скаржник зазначив, що вартість товару, що була визначена ним у митній декларації під час первинного оформлення транспортного засобу складається з безпосередньої вартості автомобіля у розмірі 6  000 євро, а також витрат у сумі 99 євро, що були понесені ним у зв`язку з його проїздом територією України з місця проживання до місця митного оформлення. Також, скаржник вказав на неможливість надання ним документів щодо транспортування автомобіля до кордону України у зв`язку з тим, що останні були понесені продавцем та включені ним у загальну вартість придбаного транспортного засобу. Крім того, скаржник послався на наявність технічної описки у митній декларації країни відправлення щодо визначення об`єму двигуна придбаного ним транспортного засобу, а саме - 898 см.куб., замість1  461 см.куб., що відповідає свідоцтву про реєстрацію вказаного транспортного засобу та було зазначено ним при митному оформленні. Окрім цього, скаржник вказав на протиправність не застосування митним органом до спірних правовідносин основного методу визначення митної вартості товару, посилаючись на те, що митним органом при визначенні митної вартості було прийнято до уваги вартість транспортного засобу, який не є аналогічним транспортному засобу, що був придбаний скаржником, а також був ввезений в Україну на інших умовах поставки. З огляду на це, скаржник просив рішення суду першої інстанції скасувати та винести нове рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, у якому проти її задоволення заперечив, посилаючись на правильність висновку суду першої інстанції щодо правомірності та обґрунтованості спірних рішень. Просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 16.07.2019 ОСОБА_1 в компанії CAR-SERWIS (Польща) було придбано легковий автомобіль марки RENAULT MEGANE, номер кузова VIN НОМЕР_2 , тип двигуна - дизельний, об`єм двигуна 1461 см.куб., потужність двигуна 66 кВт, дата виготовлення 01.04.2016, колір - білий.
30.07.2019 митним брокером ФОП ОСОБА_2 було оформлено попередню митну декларацію UA110150/2019/233037 та сплачено митні платежі в розмірі 60 803,00 грн.
Так, 12.08.2019 митним брокером ФОП ОСОБА_2 для здійснення митного оформлення транспортного засобу відповідачу було подано в електронній формі митну декларацію №UA110150/2019/234593 на ввезений транспортний засіб.
Митна вартість товару заявлена декларантом за основним методом, а саме: 6099,99 євро, що за курсом НБУ на день подання МД відповідає 171389,82 грн.(гр.45). При цьому, фактурна вартість заявлена на рівні 6000,00 євро (гр.42 МД). Одержувачем  транспортного засобу заявлено позивача (гр.8 МД).
Для підтвердження заявленої митної вартості товару під час проведення митного контролю та митного оформлення ОСОБА_1 , разом з МД, надано наступні документи: рахунок-фактуру (декларація про походження товару) від 16.07.2019 №144/2019; акт про проведення огляду №UA209030/2019/61003 від 02.08.2019; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 15.06.2016; банківський платіжний документ, що стосується товару №SW24J7160О77646 від 16.07.2019; платіжний документ, що підтверджує вартість товару SWIFT SW24J16077646 від 16.07.2019; документ на підтвердження вартості перевезення товару б/н від 18.09.2019; Довідка про вартість перевезення товару б/н від 08.08.2019; експертний висновок №13/08/19 від 07.08.2019; паспорт громадянина НОМЕР_4 від 25.01.2002; довідка ІПН від 09.04.1998; платіжне доручення, що підтверджує сплату митних платежів №43438002 від 08.08.2019; Р24А6425468001А65905 від 24.07.2019; копія митної декларації країни відправлення №19PL412020Е441518 від 31.07.2019; сертифікат відповідності UA.009.134394-19 від 07.08.2019; паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону НОМЕР_5 від 15.08.2018.
Матеріалами справи підтверджено та сторонами не заперечується, що відповідачем було надіслано декларанту електронне повідомлення про необхідність надати (за наявності) додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, з відповідним обґрунтуванням підстав для запиту додаткових документів, а саме: документи, що містять відомості про вартість перевезення; висновки про вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.
У відповідь на вказане повідомлення, у складі електронного повідомлення листом від 13.08.2019 № б/н декларантом надіслано переклади наданих документів. Інших документів на вимогу органу доходів і зборів не надано.
Окрім того, у складі електронного повідомлення декларантом направлено лист від 13.08.2019 б/н, яким проінформовано відповідача про відмову від надання документів для підтвердження заявленої митної вартості товару та прохання прийняти рішення без врахування 10-денного терміну.
13.08.2019 відповідач відмовив у митному оформлені транспортного засобу скаржника за заявленою митною вартістю, оформивши дану відмову  у вигляді картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA110150/2019/00548 від 13.08.2019 та здійснив коригування митної вартості зазначеного транспортного засобу, прийнявши рішення про коригування митної вартості UA110000/2019/200176/2 від 13.08.2019 за резервним методом та визначив вартість транспортного засобу позивача на рівні 10200,99 євро.
Правомірність винесення відповідачем вказаних рішень є предметом спору у межах цієї справи.
При вирішенні спору колегія суддів виходить з наступного.
Частиною 1 ст. 246 Митного кодексу України визначено мету митного оформлення, яка полягає у забезпеченні дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
У відповідності до ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Частиною 2 вказаної норми передбачено, що електронне декларування здійснюється з використанням електронної митної декларації, засвідченої електронним цифровим підписом, та інших електронних документів або їх реквізитів у встановлених законом випадках, а також електронних (сканованих) копій паперових документів, засвідчених електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
Положеннями статей 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Частинами 4, 5 ст. 58 Митного кодексу України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Частиною 1 ст. 51 Митного кодексу України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. При цьому, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ст. 52 Митного кодексу України).
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, відповідно до ч. 2 зазначеної статті є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч.ч. 5, 6 ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1)          договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2)          рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3)          рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4)          виписку з бухгалтерської документації;
5)          ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6)          каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7)          копію митної декларації країни відправлення;
8)          висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що при поданні документів для проведення первинного митного оформлення декларантом була визначена митна вартість товару за основним методом на рівні 6099,99 євро, що за курсом НБУ на день подання МД відповідає 171389,82 грн.(гр.45). При цьому, фактурна вартість заявлена на рівні 6000,00 євро (гр.42 МД).
Також, з матеріалів справи вбачається, що фактурна вартість транспортного засобу у розмірі 6 000 євро підтверджена наданим декларантом рахунком-фактурою від 16.07.2019 № 144/2019 (а.с. 22).
Проте, колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що вказаний рахунок-фактура не може вважатися документом, що заміщує зовнішньоекономічний договір, оскільки не містить умов оплати, порядок переходу права власності на Товар. Водночас, зовнішньоекономічний договір до митного оформлення декларантом надано не було.
Крім того, як під час здійснення митного оформлення, так і під час судового розгляду, скаржником не було надано документального підтвердження заявленої ним складової митної вартості у сумі 99 євро.
Посилання скаржника на те, що витрати у сумі 99 євро були ним понесені у зв`язку з необхідністю дістатися від його місця проживання до митного оформлення не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не знайшли свого документального підтвердження у матеріалах справи.
Крім того, матеріалами справи підтверджено, що з урахуванням положень статті 337 Митного кодексу України, електронним повідомленням від 13.08.2019 декларанта було повідомлено про виявлені розбіжності, а саме: поставка транспортного засобу вартістю 6000,00 євро заявлена до митного контролю на підставі рахунку від 16.07.2019 № 144/2019. Зазначений рахунок містить відомості щодо умов поставки DАР Меdука кордон України. Транспортні витрати включені до ціни товару. Однак, декларантом в гр.20 «умови поставки» МД №UА110150/2019/234593 від 12.08.2019 не заявлено умови поставки.
Для підтвердження заявленого рівня вартості транспортування декларантом в гр. 44 ЕМД від 12.08.2019 № UА110150/2019/234593 зазначено довідку, складену декларантом від 08.08.2019 №б/н, яку до митного оформлення не надано.
Вказана довідка також не надана скаржником до матеріалів справи.
При цьому, колегія суддів приймає до уваги посилання скаржника на умови поставки DAP, які передбачають включення продавцем вартості транспортування до загальної вартості товару.
Разом із цим, враховуючи вищевикладені розбіжності у поданій декларантом митній декларації, а також його посилання на довідку від 12.08.2019 №б/н, колегія суддів зазначає, що встановлені митним органом при митному оформленні розбіжності у визначенні декларантом митної вартості товару залишилися не усунутими.
Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком  суду першої інстанції щодо ненадання скаржником при здійсненні митного оформлення усіх документів, що підтверджують миту вартість товару.
Також, ч. 7 наказу ДМСУ від 17 листопада 2005 року №1118 «Про затвердження Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України» (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 листопада 2005 р. за N 1428/11708) передбачено, що у випадках необхідності вирішення питань щодо визначення митної вартості посадова особа митного органу може вимагати в тому числі експертний висновок.
Так, до митного оформлення було надано висновок експертного автотоварознавчого дослідження №13/08/19 від 07.08.2019, яким досліджено модель, марку, тип кузова, об`єм двигуна, країна виробництва та походження транспортного засобу. Однак, дослідження та висновки не стосуються вартісних характеристик Товару.
Разом із цим судом першої інстанції встановлено та скаржником підтверджено, що у митній декларації країни відправлення та її перекладі об`єм двигуна вказано 898 см.куб., що суперечить даним, які зазначені у митній декларації від 12.08.2019 №UА110150/2019/234593, та свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, де об`єм двигуна становить 1461 см.куб.
Посилання скаржника на наявність описки у експортній митній декларації країни походження не приймається колегією суддів до уваги, оскільки це є лише припущенням скаржника.
Згідно ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, зокрема, у разі: неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч. 2-4 ст. 53 Митного кодексу України, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
З огляду на це, колегія суддів вважає правомірним та обґрунтованим рішення відповідача щодо відмови у митному оформленні поданої скаржником 12.08.2019 митної декларації з визначенням митної вартості за основним методом (за договором).
Щодо визначення відповідачем митної вартості товару не за основним методом, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 57 Митного кодексу України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні:
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених ст. 64 цього Кодексу.
Судом першої інстанції встановлено та скаржником не спростовано, що митна вартість товару була скоригована відповідачем за другорядним методом визначення митної вартості - 2г - резервний метод, згідно з положеннями ст. 64 Митного кодексу України та ґрунтується на відомостях інформаційних ресурсів митних органів про оформлення автомобілю марка - RENAULT, модель - MEGANE: тип двигуна - дизельний, робочий об`єм циліндрів - 1461 см3, рік виготовлення - 2016, за ЕМД від 08.08.2019 № UA101070/2019/46077 на рівні 10200,99 Євро (290528,10 грн.(гр.45): курс євро НБУ 28,480355).
У апеляційній скарзі скаржник посилається на неправильне визначення митним органом митної вартості за шостим (резервним) методом, виходячи з того, що відповідачем було прийнято до уваги митну вартість транспортного засобу RENAULT, модель MEGANE SCENIK, яка є відмінною моделлю від транспортного засобу RENAULT, модель MEGANE, за класом є вищим, являє собою великий сімейний мінівен, оснащений більш богатим внутрішнім оздобленням порівняно з RENAULT, модель MEGANE.
Проте, доказів в обґрунтування вказаної позиції скаржником до матеріалів апеляційної скарги не додано, що унеможливлює прийняття колегією суддів до уваги вищевказаних тверджень скаржника.
Отже, на підставі вищезазначеного, суд вважає, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів від 13.08.2019 UА110000/2019/200176/2 є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, прийнятим у спосіб та в межах повноважень, наданих митним органам законодавством та цілком обґрунтованим. Відповідно, правомірним є прийняття митним органом картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA110150/2019/00548 від 13.08.2019.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року у справі № 160/10683/19 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст постанови складений 13.05.2020.

Головуючий   суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов