Постанова                                           
Іменем України                                  
 
15 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 520/11727/18-ц
провадження № 61-15702св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,
 
учасники справи:
позивач - арбітражний керуючий Вулдуд Гаррі Ігорович - ліквідатор фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради,
третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Чисте місто», 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником - адвокатом Павельченком Ігорем Віталійовичем, на ухвалу Київського районного суду м. Одеси 
від 24 вересня 2018 року у складі головуючого судді Салтан Л. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 10 липня 2019 року у складі колегії суддів: Комлевої О. С., Журавльова О. Г., Кравця Ю. І., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2018 року арбітражний керуючий Вулдуд Г. І. - ліквідатор фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду            з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Чисте місто» (далі - ТОВ «Чисте місто»), у якому просив скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності               ОСОБА_2 на котедж АДРЕСА_1                    та на квартиру АДРЕСА_2 ; визнати недійсними договори дарування квартир № 1 та АДРЕСА_4 та договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 .
 
Разом з позовною заявою арбітражним керуючим - ліквідатором                      ФОП ОСОБА_1, подано заяву про забезпечення позову, у якій позивач просив накласти арешт на квартири № 1, № 2 , № 3 , АДРЕСА_2 .
 
Заява про забезпечення позову мотивована тим, що існує загроза відчуження спірних квартир відповідачами, що може призвести до ускладнення виконання рішення суду у разі задоволення позову.
 
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій
 
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2018 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 10 липня 
2019 року, заяву арбітражного керуючого Вулдуда Г. І. - ліквідатора 
ФОП ОСОБА_1 , про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт 
на квартири № 1, № 2, № 3 , АДРЕСА_2 .
 
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести          до того, що у випадку задоволення позову для відновлення прав позивача,          за захистом яких він звернувся до суду, необхідно буде докласти значних зусиль.
 
Аргументи учасників справи
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її узагальнені аргументи
 
У серпні 2019 року ОСОБА_2 , через свого представника - адвоката Павельченка І. В., подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права 
та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 10 липня 2019 року скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що підстави для вжиття заходів забезпечення позову відсутні. У заяві про вжиття заходів забезпечення позову наявне лише посилання на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення, натомість жодного доказу на підтвердження такої можливості не надано. ОСОБА_2 не вживала і не збирається вживати заходів щодо переоформлення належного їй майна. Суди першої та апеляційної інстанцій            в оскаржуваних судових рішеннях не навели жодного доводу про те, які саме дії щодо відчуження майна вживають відповідачі, які є власниками спірного майна вже чотири роки, жодним чином не вмотивували, яким чином ненакладення арешту може утруднити виконання рішення суду про скасування рішення державних реєстраторів, адже навіть у разі задоволення позову ОСОБА_1       не стане власником спірних квартир, оскільки вона їх власником ніколи не була.
 
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
 
У жовтні 2019 року арбітражний керуючий Вулдуд Г. І. - ліквідатор                     ФОП ОСОБА_1, подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Павельченка І. В., в якому просив касаційну скаргу задовольнити частково, скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду й передати справу на новий розгляд до господарського суду за підсудністю. 
 
Свою позицію обґрунтовує тим, що відповідно до положень частин другої            та третьої статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд,      у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Передбачена концентрація спорів щодо майна та майнових прав особи, щодо якої порушено справу про банкрутство,         у межах справи про банкрутство.
 
Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду,    в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір       по суті в межах цієї справи.
 
При цьому вказав, що на підставі викладених у касаційній скарзі ОСОБА_2 доводів така скарга задоволенню не підлягає.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 лютого 2020 року справу за позовом арбітражного керуючого Вулдуда Г. І. - ліквідатора фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,             ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, третя особа - ТОВ «Чисте місто», про скасування рішень державного реєстратора, визнання недійсними договорів дарування, визнання недійсним договору купівлі-продажу призначено                  до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п`яти суддів.
 
Фактичні обставини, встановлені судом
 
З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є котедж АДРЕСА_8 , який складається з квартир № № 1 , 2 , 3 , 4 , власниками яких є відповідачі.
 
Позивачем при зверненні до суду з цим позовом подано заяву про забезпечення позову, у якій арбітражний керуючий Вулдуд Г. І. - ліквідатор ФОП ОСОБА_1, просив накласти арешт та заборонити відчуження об`єктів нерухомості, посилаючись на те, що існує значний ризик того, що відповідачі у справі,              як власники спірного майна, можуть під час розгляду справи здійснити подальше відчуження спірного майна, що унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року            № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_2 , подану представником - адвокатом Павельченком І. В., на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 10 липня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку                  та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року               № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до положень частини другої статі 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Павельченка І. В., Верховний Суд             у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається                           як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Відповідно до вимог статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.
 
Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
 
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
 
При встановленні відповідності заходів забезпечення позову позовним вимогам слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність         і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача,              а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. 
 
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи,         а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду,    а таке рішення може бути постановлено відповідно до заявлених позовних вимог.
 
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
 
При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності                         і процесуальної рівноправності сторін. 
 
Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. 
 
Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.
 
При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.
 
З урахуванням викладеного, висновки суду першої та апеляційної інстанцій щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні квартири                        є обґрунтованими, оскільки такий спосіб забезпечення позову прямо передбачений чинним законодавством та є співмірним із заявленими позовними вимогами, є необхідним і достатнім для забезпечення виконання можливого судового рішення, а невжиття заходів забезпечення позову в разі його задоволення може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. 
 
Доводи касаційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права і зводяться                до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК Українивиходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені     у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
 
Разом з тим, слід зазначити, що згідно з наявною у матеріалах справи постановою Господарського суду Одеської області від 26 червня 2013 року            у справі № 916/1496/13 ФОП ОСОБА_1 визнано банкрутом та відкрито відносно неї ліквідаційну процедуру, строк якої продовжено ухвалою Господарського суду Одеської області до 01 листопада 2018 року, проте Верховний Суд у межах розгляду касаційної скарги на судові рішення, якими задоволено заяву про забезпечення позову, позбавлений можливості вирішити питання щодо юрисдикції цього спору, оскільки вказані обставини мають бути з`ясовані судами під час вирішення спору по суті, так як при розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та заперечення осіб, які беруть участь у справі, а також не вирішується наперед результат розгляду справи по суті позову.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін.
 
Щодо розподілу судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК Українисуд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником - адвокатом Павельченком Ігорем Віталійовичем, залишити без задоволення.
 
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2018 року 
та постанову Одеського апеляційного суду від 10 липня 2019 року залишити 
без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий    Судді:	М. Є. Червинська   С. Ю. Бурлаков   А. Ю. Зайцев  	
 	Є. В. Коротенко  	
       	В. М. Коротун