ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/25005/19                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Аверкова В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  06 травня 2020 року                                                                      м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Кузьменка В.В.,                                                                                                                        Шурка О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Києва Фесик Марії Олексіївни на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.03.2020 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Києва Фесик Марії Олексіївни,   третя особа - Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», про визнання протиправними та скасування постанов,
    
   ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик М.О., третя особа - ПАТ «Альфа-банк» про скасування постанов від 04 жовтня 2019 року ВП № 60235559 та  ВП № 60233425.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.03.2020 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик Марії Олексіївни від 04 жовтня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 60233425.
В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на неповне дослідження доказів, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, відповідно до положень               п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідачем постановою від 04 жовтня 2019 року відкрито виконавче провадження              № 60233559 за виконавчим листом № 751/6038/14 виданим 17 вересня 2014 року Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_2 на користь Пат «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором № 490081827 від              11 липня 2008 року у сумі 3745315 грн 92 коп., судові витрати - витрати по сплаті третейського збору в сумі 400 грн. та судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.
В межах вказаного провадження відповідачем зроблено запит приватного виконавця від 12 листопада 2019 року № 479 до Київського міського бюро технічної інвентаризації, Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Держпродспоживслужби України, Регіонального сервісного центру МВС в Київській області.
Також, відповідачем постановою від 04 жовтня 2019 року відкрито виконавче провадження № 60233425 за виконавчим написом № 13744 виданим 04 липня 2016 року      ПН КМНО Чуловським В.А. про стягнення з ОСОБА_1 на користь             ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості по кредитному договору № 700005862 від 18 квітня 2008 року у розмірі 34512,04 доларів США.
Не погоджуючись із зазначеними постановами приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, виходив з наступного:
-          по виконавчому провадженні № 60235559 були допущені технічні помилки (описки), виконавче провадження № 60235559 не здійснюється щодо позивача, а проводиться щодо іншої фізичної особи, а саме - ОСОБА_2 , що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження, з огляду на що, позовна вимога про скасування постанови від 04 жовтня 2019 року про відкриття виконавчого провадження не підлягає задоволенню, оскільки не порушує права позивача та не несе жодних наслідків для позивача;
-          щодо виконавчого провадження № 60233425, суд першої інстанції вказав на те, що постановою державного виконавця від 09 липня 2019 року № 51994247 про повернення виконавчого документа стягувачу, виконавчий напис від 04 липня 2016 року № 13744 повернуто стягувачу та одночасно роз`яснено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 09 липня 2022 року, а тому, виконавчий напис від 04 липня 2016 року № 13744 пред`явлений до примусового виконання в межах строку визначеного чинним законодавством;
-          проте, частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відсутні законні підстави прийняття приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження про стягнення з фізичної особи заборгованості, місце проживання якої є Київська область. В оскаржуваній постанові виконавчим округом відповідача є місто Київ, а не Київська область, з огляду на що, приватний виконавець - протиправно, всупереч чинного законодавства України прийняла до виконання виконавчий документ з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців за наявності в неї достовірної інформації про місце проживання та перебування боржника (позивача) в іншому виконавчому окрузі.
Доводи апеляційної скарги:
-          приймаючи рішення про задоволення позову частково, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий документ прийнятий з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців, оскільки виконавчим округом відповідача є місто Київ, а не Київська область, проте, судом не враховано, що ч. 2     ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», надає право приватному виконавцю приймати до виконання виконавчі документи, зокрема, за місцезнаходженням майна боржника, та вказує, що виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України. Частина 4 вказаної статті зазначає, що виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.
-          згідно матеріалів справи, місцезнаходженням майна (грошових коштів) боржника є місто Київ, тобто, майно відповідача розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та на який розповсюджується його компетенція, а отже, приватним виконавцем було правомірно прийнято до виконання вказаний виконавчий напис за місцезнаходженням майна (грошових коштів) боржника, оскільки за вказаним наказом присуджено до стягнення грошові кошти;
-          крім того, позивач у позовній заяві не посилався на недотримання приватним виконавцем територіальної діяльності. а суд першої інстанції вийшов за межі позову.
Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
У відповідності до положень ч. 1 ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;                  3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;  8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.
Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим  Законом  випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються  Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного  Законом України «Про виконавче провадження». (ч. 1 ст. 27 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»)
Відповідно до приписів ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Положеннями п. 7 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що у виконавчому документі зазначаються строк пред`явлення рішення до виконання.
Також, аналогічна норма міститься в ст. 89 Закону України «Про нотаріат», а саме, у виконавчому написі повинні зазначатися строк пред`явлення виконавчого напису до виконання.
Під час розгляду спору по суті в суді першої інстанції було досліджено, що з виконавчого напису від 04 липня 2016 року № 13744, слідує, що напис набирає чинності з моменту його реєстрації в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій та має бути пред`явлений до виконання до відділу (підрозділу) державної виконавчої служби протягом року з дня його вчинення. (а.с. 47)
Так, в матеріалах справи наявна постанова від 19 серпня 2016 року головного державного виконавця Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про відкриття виконавчого провадження № 51994247 щодо примусового виконання виконавчого напису № 13744 виданого 04 липня 2016 року ПН КМНО Чуловським В.А. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості у розмірі 34542,04 доларів США. (а.с. 63)
Проте, постановою державного виконавця від 09 липня 2019 року № 51994247 про повернення виконавчого документа стягувачу, виконавчий напис від 04 липня 2016 року        № 13744 повернуто стягувачу та  роз`яснено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 09 липня 2022 року. (а.с. 64)
З огляду на наведене, виконавчий напис від 04 липня 2016 року № 13744 було пред`явлено до примусового виконання в межах строку визначеного чинним законодавством.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Згідно з ч. 2 ст. 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
          Отже, виходячи з аналізу вказаних норм, якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність, та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання. Частина 4 ст. 24 Закону зазначає, що виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.
Суд першої інстанції констатував, що місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . Інших доказів на підтвердження місця проживання, перебування, роботи позивача або місцезнаходження його майна матеріали справи не містять. Таким чином, окружний суд дійшов висновку про те, що за вказаних обставин, відсутні законні підстави прийняття приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження про стягнення з фізичної особи заборгованості, місце проживання якої є Київська область. В оскаржуваній постанові виконавчим округом відповідача є місто Київ, а не Київська область.
          Проте, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.
           04 жовтня 2019 року за заявою ПАТ «Альфа-банк» приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Фесик М.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60233425 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Чуловського ВА. № 13744 від 04.07.2016, яким передбачено стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-банк» заборгованість за кредитним договором № 700005862 від 18.04.2008 у розмірі     34513,04 дол. США.
Так, у заяві від 04.10.2019 стягувачем повідомлено, що у боржника наявні відкриті рахунки у  м. Києві. 
З метою повного та своєчасного виконання виконавчого документа, керуючись ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем винесено постанову про арешт рахунків боржника, копію якої передано виконавцем до виконання, зокрема,       AT «Раффайзен Банк Аваль» та АТ КБ «Приват Банк».
Колегія суддів зазначає, що наявність у позивача відкритого банківського рахунку ще не свідчить про наявність на цьому рахунку грошових коштів. Тобто, саме кошти боржника, які знаходяться на рахунку є майном, а не сам рахунок, відкритий боржником у банківській установі.
Згідно відповіді АТ КБ «Приват Банк» № 20.1.0.0.0/7-191102/114 від 04.11.2019 та відповіді AT «Раффайзен Банк Аваль» № 273 від 07.11.2019, вказаними банками повідомлено про наявність у позивача відкритих рахунків та наявність/залишок коштів на них. 
Відповідно до ч. 3.1 ст. 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках). Згідно з ч. ч. 6.1, 6.2  ст. 6 вказаного Закону, банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам-інвесторам, представництвам юридичних осіб в Україні та фізичним особам). Особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб. Пунктом 7.1.5 ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»,  встановлено, що зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.
Відповідно до ч. 1 ст. 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Одним із різновидів майна є гроші. (ст. ст. 177, 179 ЦК України). Грошові кошти на рахунках банку в розумінні глави 13 Цивільного кодексу України, є майном.
Таким чином, якщо місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та, відповідно, на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, останній має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання. З огляду на що, на переконання колегії суддів, є помилковими висновки суду першої інстанції про те, що  відповідач протиправно, всупереч чинного законодавства України прийняла до виконання виконавчий документ з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців за наявності в неї достовірної інформації про місце проживання та перебування боржника (позивача) в іншому виконавчому окрузі.
          Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. (ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження»)
Колегія суддів дійшла висновку про те, що приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Фесик М.О. мала законні підстави приймати до виконання виконавчий напис за місцезнаходженням майна боржника, а саме - грошових коштів боржника на рахунку у банківській установі міста Києва, а тому, нею не було порушено вимог щодо територіальної діяльності з відкриття виконавчого провадження.
          При цьому, варто врахувати засади (принципи), що відображені в п. 4 ч. 3 ст. 2 КАС України, а саме, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі. Колегія суддів враховує те, що позивач не посилався на недотримання приватним виконавцем територіальної діяльності, а суд першої інстанції не витребував у відповідача пояснення з приводу підстав відкриття виконавчого провадження по територіальній діяльності приватного виконавця, що не дало змогу приватному виконавцю надати відповідні пояснення та докази, що вже були додані до апеляційної скарги на підтвердження власної правової позиції по питанню територіальної діяльності з відкриття виконавчого провадження. 
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
          Висновки суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги Приватного виконавця виконавчого округу Києва Фесик Марії Олексіївни.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та дають підстави для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.
Оскільки місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність, відповідач мала право прийняти до виконання виконавчий напис та відкрити виконавче провадження з його виконання.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було неповно досліджено докази та порушено норми матеріального права, що стало підставою для неправильного вирішення спору в частині задоволених позовних вимог, з огляду на що, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, прийнявши нове рішення в цій частині про відмову в задоволенні позовних вимог.
Щодо вимоги апелянта про стягнення з позивача на користь приватного виконавця витрат зі сплати судового збору, колегія суддів наголошує, що нормами ст. 139 КАС України, не передбачено можливості стягувати з фізичної особи на користь суб`єкта владних повноважень (яким у даному випадку виступає приватний виконавець) судового збору за наслідком розгляду спору.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,
        
           П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Києва Фесик Марії Олексіївни - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.03.2020 в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик Марії Олексіївни від 04 жовтня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 60233425 - скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.

У іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.03.2020 - залишити без змін.

          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                                                      О.М. Ганечко

Судді                                                                                                                   В.В. Кузьменко                                                                                                    
                                                                                                                 О.І. Шурко