ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
12 травня 2020 року
м. Харків
справа № 645/3727/18
провадження № 22-ц/818/3069/20
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В. 
суддів: Коваленко І.П., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря - Сізонової О.О.
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Державна казначейська служба України, 
треті особи – Головне управління національної поліції в Харківській області, Харківська місцева прокуратура №3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи: Головне управління національної поліції в Харківській області, Харківська місцева прокуратура №3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства та прокуратури за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на  рішення Фрунзенського  районного суду  м.  Харкова від  20  лютого 2020 року, постановлене під головуванням судді Іващенко С.О., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 28 лютого 2020 року), -
в с т а н о в и в:
У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України, треті особи: Головне управління національної поліції в Харківській області, Харківська місцева прокуратура №3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства та прокуратури.
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що закривши кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю складу правопорушення, прокуратура зобов`язана прийняти постанову про відшкодування шкоди, завданої органами досудового розслідування. При стягненні моральної шкоди за необгрунтоване притягнення до кримінальної відповідальності не є необхідним визнавати дії особи, з якої стягується така шкода незаконними, оскільки їх незаконність є очевидною.
Головне управління національної поліції в Харківській області надало відзив на апеляційну скаргу, просило залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2020 року – залишити без змін. Зазначило, що накладений ухвалою слідчого судді від 24 лютого 2014 року арешт на квартиру, по суті є формою забезпечення доказів у кримінальному провадженні та забезпечення цивільного позову. При цьому певне тимчасове втручання в реалізацію права власності, яке прямо передбачено законом, не суперечить змісту статті 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини, оскільки переслідує легітимну мету в суспільних інтересах розгляду кримінального провадження, з дотриманням справедливого балансу інтересів. Крім того, відсутні підстави для відшкодування позивачці моральної шкоди, оскільки ОСОБА_1 не притягалась до кримінальної відповідальності, не перебувала під судом і слідством, у кримінальному провадженні №12014220460001180 від 01.04.2014 року не мала статусу підозрюваного, а лише допитувалася 12.06.2014 року в якості свідка. Ніяких запобіжних заходів до ОСОБА_1 не застосовувалось. Незаконність дій та рішень посадових осіб не встановлено.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів саме протиправності дій органу досудового розслідування у спірних правовідносинах; відсутні будь-які відомості, якими б було встановлено факт неналежного виконання своїх службових обов`язків відповідними посадовими особами, що б призвело до спричинення позивачу моральної шкоди. Так, позивач підставою для відшкодування шкоди навела, зокрема те, що внаслідок арешту її майна, вона була позбавлена можливості вільно володіти, розпоряджатися та користуватися своєю квартирою. Проте, ухвалою суду від 24.04.2014 року у зв`язку з накладенням арешту на квартиру, позивач була лише тимчасово обмежена в праві розпорядження цим майном шляхом його відчуження, та не була обмежена в праві користування цим майном або розпорядження ним іншим чином. Сам факт накладення арешту не свідчить про протиправність дій органу досудового розслідування та завдання моральної шкоди позивачу, і не створює підстав для її відшкодування.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що в провадженні СВ Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області перебувало кримінальне провадження № 12014220460001180, яке розпочато 01 квітня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 192 КК України, зареєстрованого в ЄРДР на підставі заяви ОСОБА_3 про спричинення йому майнової шкоди ОСОБА_1 внаслідок неповернення боргу в сумі 43 000 доларів США.
В ході досудового розслідування, ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2014 року задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 (а.с.16).
Ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 серпня 2017 року позивачці було відмовлено у задоволенні її клопотання про скасування арешту майна.
28 серпня 2017 року ухвалою Апеляційного суду Харківської області було відмовлено у відкритті апеляційного провадження по апеляційній скарзі позивача на ухвалу слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 серпня 2017 року.
Ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2018 року клопотання позивача було задоволено та скасовано арешт з зазначеної квартири, оскільки на час розгляду клопотання відсутні обґрунтовані підстави для подальшого арешту даного майна.
23 травня 2018 року постановою слідчого СВ Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області, кримінальне провадження № 12014220460001180 від 01.04.2014 року закрито за п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях складу кримінального правопорушення; зазначено, що в даному випадку має місце порушення цивільних правовідносин (а.с.7).
Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона зазнала моральної шкоди внаслідок незаконного розслідування кримінального провадження № 12014220460001180 та накладення арешту на її майно в рамках цього кримінального провадження. Позивачка зазначає, що строк незаконного розслідування відносно неї тривав з 01.04.2014 року по 23.05.2018 року, тобто 4 роки 1 місяць та 22 дні. При цьому були допущені грубі порушення прав людини та норм КПК України. Зазначає, що 12.06.2014 року вона була допитана в якості свідка по зазначеному кримінальному провадженню, тобто як особа, якій планується повідомити про підозру, про що свідчить заява ОСОБА_3 , у якій він вказує, що нібито вона скоїла кримінальне правопорушення та той факт, що було накладено арешт на її квартиру. ОСОБА_1 вказувала, що незаконне притягнення її до кримінальної відповідальності та незаконне накладення арешту на її майно вплинуло на її душевний стан, вказані обставини змушували її нервувати, створили певний дискомфорт, порушили звичайний уклад життя, призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків. Тому позивачка просила суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на її користь завдану незаконними діями та рішеннями органу досудового розслідування, в розмірі 600 310 грн.
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування, матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.
Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стаття 1174 цього Кодексу).
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
Матеріали справи свідчать про те, що у кримінальному провадженні № 12014220460001180, яке розпочато 01 квітня 2014 року на підставі заяви ОСОБА_3 про спричинення йому майнової шкоди внаслідок неповернення боргу в сумі 43 000 доларів США, ОСОБА_1 була допитана у якості свідка. 
В ході досудового розслідування, ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2014 року задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 (а.с.16).
Ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 серпня 2017 року позивачці було відмовлено у задоволенні її клопотання про скасування арешту майна. Зазначено, що накладений арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , - є формою забезпечення доказів у кримінальному провадженні та забезпечення цивільного позову (а.с.17).
Ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2018 року клопотання позивача було задоволено та скасовано арешт з зазначеної квартири, оскільки на час розгляду клопотання відсутні обґрунтовані підстави для подальшого арешту даного майна.
23 травня 2018 року постановою слідчого СВ Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області, кримінальне провадження № 12014220460001180 від 01.04.2014 року закрито за п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях складу кримінального правопорушення; зазначено, що в даному випадку має місце порушення цивільних правовідносин (а.с.7).
Позивачка вимоги про відшкодування моральної шкоди обґрунтовувала незаконним притягненням її до кримінальної відповідальності та незаконним накладенням арешту на її майно, що вплинуло на її душевний стан, змушували її нервувати, створили певний дискомфорт, порушили звичайний уклад життя, призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків.
Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
З матеріалів справи убачається, що позивачка не перебувала під судом і слідством, у кримінальному провадженні №12014220460001180 від 01.04.2014 року не мала статусу підозрюваного, а лише допитувалася 12.06.2014 року в якості свідка.
Ніяких запобіжних заходів до ОСОБА_1 не застосовувалось. Незаконність дій та рішень посадових осіб не встановлено.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів саме протиправних та незаконних дій органів досудового розслідування та суду стосовно позивачки під час проведення досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 16 ЦК України встановлено, що звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши спосіб захисту права, позивач, в силу ст. 12 ЦПК України, зобов`язана довести правову та фактичну підставу своїх вимог.
Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, оскільки сам факт накладення арешту на майно позивачки не свідчить про протиправність дій органу досудового розслідування та завдання моральної шкоди позивачу, і не створює підстав для її відшкодування.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна 

Судді:                                                                   І.П. Коваленко

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 13.05.2020 року.