ПОСТАНОВА
Іменем України

03 червня 2020 року 
Київ
справа №809/366/17
адміністративне провадження №К/9901/33556/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді (судді-доповідача) -           Данилевич Н.А.,
суддів -                                                         Смоковича М.І., 
                                                                 Шевцової Н.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні 
касаційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року (суддя  Григорук О.Б.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2017 року (головуючий суддя - Кухтей Р.В., судді Нос С.П., Яворський І.О.) у справі 
за позовом  ОСОБА_1 
до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області
про стягнення коштів,

в с т а н о в и в :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним адміністративним позовом, в якому просив стягнути з УМВС в Івано-Франківській області в особі ліквідаційної комісії на його користь суму середнього заробітку за весь час затримки виплати компенсації за невикористану відпустку і доплату за понаднормову роботу за період з 07.11.2015 по день постановлення рішення.
В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що оскільки постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.10.2016 у справі №809/708/16, яка набрала законної сили, постановлено стягнути з Ліквідаційної комісії УМВС України в Івано-Франківський області на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку та доплату за відпрацьовані години в нічний час, вихідні та святкові дні, яка на даний час не виконана, то відповідач повинен виплатити середній заробіток за час затримки по день постановлення вказаного рішення.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року, яка була залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2017 року, позовні вимоги були задоволені частково. 
Стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області (код 08592193) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) частину середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по виплаті заробітної плати за період з 07.11.2015 по 10.04.2017 включно в сумі 60041 (шістдесят тисяч сорок одна) грн. 07 коп.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Задовольняючи позовні вимоги, суди виходили з того, що позивач в силу положень ст. 117 КЗпП України має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, оскільки під час розгляду справи встановлено, що при звільненні позивача, з ним не було проведено повного розрахунку сум, які належали до виплати. При цьому, відповідачем не доведено відсутності його вини в нездійсненні таких виплат. При цьому, беручи до уваги ту обставину, що на момент вирішення справи доказів проведення відповідного розрахунку УМВС України в Івано-Франківській області в особі ліквідаційної комісії надано не було, суди дійшли  до висновку, що час затримки виплати слід обраховувати з 07.11.2015 за правилами ст. 117 КЗпП України по 10.04.2017 (день винесення судом рішення у справі) та з врахуванням середньоденного грошового забезпечення в сумі 189,72 грн, відповідно до довідки інформаційного характеру, виданої ліквідаційною комісією про розрахунок середнього та середньомісячного грошового утримання старшого слідчого ОСОБА_1 (а.с.28). Таким чином, середній заробіток позивача за весь період затримки повного розрахунку складає 67 919,76 грн. При цьому, суди вказали, що оскільки вимоги позивача були задоволені частково згідно постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.10.2016 по справі № 809/708/16, розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку позивач мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи (тривалості затримки, поведінки відповідача у спірних правовідносинах) та, враховуючи принцип співмірності, суму грошового забезпечення за час затримки розрахунку потрібно зменшити пропорційно задоволеній частині позовних вимог. Суди зазначили, що у відсотковому відношенні розмір невиплачених сум при звільненні становить 88,4%.Тому, слід стягнути на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки повного розрахунку в частині 88,4% від нарахованого середнього заробітку 67919,76 грн, що складає 60041,07 грн.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)
  10 липня 2017 року відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2017 року, в якій просив їх скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник зазначив, що суди попередніх інстанцій  при обрахунку ОСОБА_1 розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, повинні брати одноденний заробіток, що становить 145,19 грн, який був встановлений постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.10.2016 по справі № 809/708/16. Крім того, УМВС в Івано-Франківській області не погоджується із судовими рішеннями щодо розрахунку кількості робочих днів затримки виплати, оскільки вказана постанова від 06.10.2016 набрала законної сили 02.02.2017, а тому потрібно було здійснювати обрахунок з цієї дати, а не з 07.11.2015, оскільки до вступу в закону силу постанови у Ліквідаційної комісії не було правових підстав проводити виплати.
Позивачем по справі до Суду були надані заперечення на касаційну скаргу, в яких посилаючись на правомірність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, просив залишити їх без змін. Вказує, що в силу положень ст. 117 КЗпП України має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку (у спірному випадку по день винесення рішення судом першої інстанції), тобто з 07.11.2015 по 10.04.2017. 
Ухвалою Верховного Суду від 02 червня 2020 року зазначену адміністративну справу призначено до розгляду в попередньому судовому засіданні.
II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України з 10.05.2005. 06.11.2015 наказом Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області по особовому складу №624о/с, на підставі рапорту, майора поліції ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ України (а.с.38, 45-46).
Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.10.2016 у справі №809/708/16, яка набрала законної сили за результатами перегляду судом апеляційної інстанції, позов задоволено частково, постановлено стягнути з Ліквідаційної комісії УМВС України в Івано-Франківський області в користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку в сумі 12622,82 грн., доплату за відпрацьовані години в нічний час, вихідні та святкові дні в сумі 10632,23 грн. В задоволенні решти позову відмовлено (а.с.9-14).
Згідно з довідкою ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області середньомісячне грошове забезпечення позивача у вересні-жовтні 2015 року складало 8347,50 грн, середньоденне грошове забезпечення - 189,72 грн (а.с.28).
ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.
ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
08 лютого 2020 року набрали чинності зміни до Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX, за правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).
Під час розгляду справи судами було встановлено, що при звільненні позивача відповідачем не проведено повного розрахунку сум, які мали бути йому виплачені. При цьому, наявність спору про суми виплат підтверджується долученими до матеріалів справи судовими рішеннями, якими встановлено факт та розмір невиплачених сум.
Так, передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 КЗпП України, при цього визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Отже, в силу положень ст. 117 КЗпП України позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку.
Таким чином, враховуючи наявність в матеріалах справи доказів, що свідчать про не проведення повного розрахунку сум, які належали до виплати позивачу, доводи скаржника щодо невірного розрахунку судами кількості робочих днів затримки виплати, а саме з наступного дня після звільнення, а не з 02.02.2017 (дата набрання законної сили постанови по справі №809/708/16 від 06.10.2016), не заслуговують на увагу.
Стосовно доводів скаржника про те, що при обрахунку ОСОБА_1 розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суди повинні були брати розмір середньоденної заробітної плати позивача в сумі 145,19 грн, який був встановлений постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.10.2016 по справі № 809/708/16, Суд зазначає наступне.
Предметом розгляду справи № 809/708/16 було стягнення з Ліквідаційної комісії УМВС України в Івано-Франківський області не виплаченої ОСОБА_1 в повному обсязі грошової компенсації за всі дні невикористаних щорічних відпусток та компенсації за службу понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні.
Розрахунок вказаних сум судами здійснювався з урахуванням архівної відомості та довідки про заробітну плату від 21.01.2016 № 17 (за період з 01.11.2014 по 31.12.2014 позивачу нараховане грошове забезпечення в сумі 7 654, 98 грн., за період з 01.01.2015 по 01.10.2015 - 45 337, 67 грн.). Суди вказали, грошове забезпечення позивача за останні повні 12 місяців роботи складає 52 992, 65 грн. (7 654, 98 грн. + 45 337, 67 грн. = 52 992, 65 грн.), а середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 становить 145,19 грн. (52 992, 65 грн. / 365 календарних днів = 145, 19 грн.)
Натомість у справі, що розглядається, судами правильно взято для обчислення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні довідку ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області, яка містить середньомісячне грошове забезпечення позивача у вересні-жовтні 2015 року у розмірі 8347,50 грн, та середньоденне грошове забезпечення - 189,72 грн., оскільки вказана довідка була надана відповідачем саме для визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню на користь позивача, а у суду не було підстав вважати, що вона містить недостовірні дані або арифметичні помилки, також вказане не зазначено скаржником в касаційній скарзі.
Таким чином, колегія судів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що час затримки виплати слід обраховувати з 07.11.2015 за правилами ст. 117 КЗпП України по 10.04.2017 (день винесення судом рішення у справі) та з врахуванням середньоденного грошового забезпечення в сумі 189,72 грн, відповідно до довідки інформаційного характеру, виданої ліквідаційною комісією про розрахунок середнього та середньомісячного грошового утримання старшого слідчого ОСОБА_1 .
У контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, Верховний Суд вважає, що ключові аргументи касаційної скарги отримали достатню оцінку.
Згідно з частиною першою статті 350 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 
Керуючись статтями 341, 343, 349-354, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області - залишити без задоволення.
Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2017 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.
Суддя-доповідач                                                                      Н.А. Данилевич
Судді                                                                                           М.І. Смокович 

                                                                                          Н.В. Шевцова