Ухвала
 
14 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 334/3883/18
провадження № 61-4226ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В., 
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 29 січня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Облводоканал» Запорізької обласної ради про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ про припинення трудового договору від 02 травня 2018 року № 50К, виданий Комунальним підприємством «Облводоканал» Запорізької обласної ради про звільнення з її роботи за пунктом 1 статті 40 КЗпП України; поновити її на посаді заступника генерального директора з юридичних та загальних питань Комунального підприємства «Облводоканал» Запорізької обласної ради; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 02 травня 2018 року по день ухвалення судового рішення, та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн; рішення в частині її поновлення допустити до негайного виконання.
 
Ленінський районний суд м. Запоріжжя рішенням від 24 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 29 січня            2020 року, в задоволенні позову відмовив.
 
02 березня 2020 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 29 січня 2020 року (повний текст якої складено 03 лютого 2020 року) у вищезазначеній справі.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 25 березня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк дня усунення недоліків, а саме - заявнику слід було надати квитанцію (платіжне доручення) про сплату судового збору в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, і встановлено для виконання вищевказаних недоліків строк десять днів з дня вручення ухвали, та роз`яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.
 
Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, за ідентифікатором поштового відділення 0306304240247 заявник отримала вказану ухвалу 02 квітня 2020 року.
 
На виконання вимог вказаної ухвали до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків, які заявником здані на пошту 03 квітня 2020 року. Вимоги ухвали заявником виконано.
 
В касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 29 січня 2020 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
 
Підставою касаційного оскарження рішення Ленінського районного суду                              м. Запоріжжя від 24 вересня 2019 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 29 січня 2020 року заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі № 824/3929/14-а,                   від 11 квітня 2018 року у справі № 520/10385/16-ц, від 26 квітня 2018 року у справі           № 266/2267/17, від 16 травня 2018 року у справі  № 753/5292/16-ц, від 10 вересня 2018 року у справі № 487/6407/16-ц, від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17, від 24 жовтня 2018 року у справі № 299/2430/16-ц, від 25 березня 2019 року у справі № 759/17922/15, від 02 жовтня 2019 року у справі № 127/1778/18 та від 14 лютого           2020 року у справі № 303/4548/17 та від 25 лютого 2020 року у справі № 591/499/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Також, заявник вказує на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме суди не дослідили зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Крім цього, ОСОБА_1 в касаційній скарзі посилається на те, що справа має виняткове значення для неї, оскільки незаконне звільнення призводить до дуже негативних наслідків життєдіяльності її та її родини. Відповідно до статті 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.
 
Враховуючи, що позовні вимоги полягають, зокрема, у поновленні на роботі, стягненні заробітної плати, що зазвичай є основним джерелом існування людини, дана справа має виняткове значення для учасника справи, який подав касаційну скаргу, тому оскаржувані судові рішення підлягають перегляду в касаційному порядку.
 
Разом із цим, посилання в касаційній скарзі на те, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки ситуації із незаконними звільненнями осіб має непоодинокий та навіть системний характер (постанови Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 761/41149/16-ц, від 12 лютого 2020 у справі № 808/40/14, від 13 лютого 2020 року у справі № 810/1564/17), не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також не свідчить про фундаментальність вирішених у даній справі правових питань. 
 
Касаційна скарга подана в передбачений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, оплачена судовим збором в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, зокрема, містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 в частині позовних вимог про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі звільнена від сплати судового збору за подання касаційної скарги. 
 
Оскільки викладені в касаційної скарзі доводи викликають необхідність їх перевірки, слід відкрити касаційне провадження у даній справі та витребувати матеріали справи.
 
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 29 січня 2020 року.
 
Витребувати з Ленінського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу № 334/3883/18 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Облводоканал» Запорізької обласної ради про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали.
 
До відзиву необхідно додати докази надсилання відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	А. Ю. Зайцев	
   	  С. Ю. Бурлаков	
 	 	
 	Є. В. Коротенко