Постанова
Іменем України
 
08 квітня  2020 року
м. Київ
справа № 275/742/17
провадження № 61-5733св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
треті особи:  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Попільнянська державна нотаріальна контора Житомирської області,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 19 жовтня 2018 року у складі головуючого судді Данилюк О. С.та постанову Житомирського апеляційного суду від 11 лютого 2019 року у складі суддів: Микитюк О. Ю., Галацевич О. М., Борисюка Р. М.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2017 року  ОСОБА_1 звернувся до з позовом до  ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним.
Позов мотивовано тим, що після смерті діда залишилася спадщина, що складалася з житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 . Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після матері  ОСОБА_9 , яка прийняла спадщину, але за життя не оформила спадкові права. ІНФОРМАЦІЯ_1 мати померла. Після її смерті позивач зі своєю сестрою ОСОБА_10 та братом ОСОБА_5 , прийняли спадщину, оскільки всі були неповнолітніми дітьми і заяву про відмову від спадщини від їх імені опікуни не подавали. У 2017 році будинок був відключений від електропостачання і тоді позивач дізнався, що це зроблено за заявою його тітки ОСОБА_2 , яка є власником будинку.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 19 жовтня 2018 року, залишене без зміни постановою Житомирського апеляційного суду      від 11 лютого 2019 року, позов  ОСОБА_1 задоволено: визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , що належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 , видане 22 червня                2006 року ОСОБА_2 нотаріусом Брусилівської державної нотаріальної контори Житомирської області та зареєстроване в реєстрі за № 1608.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 640 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якими погодився апеляційний суд виходили з того, що отримане 22 червня 2006 року відповідачем ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину, що складається з жилого будинку АДРЕСА_1 , порушує спадкові права позивача ОСОБА_1 після смерті матері ОСОБА_12 , яка фактично прийняла спадщину після смерті свого батька у вигляді спірного будинку, згідно частини 2 статті 548 ЦК України (в редакції 1963 року), однак своїх спадкових прав не оформила за життя. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
12 березня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 19 жовтня 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 11 лютого 2019 року.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 09 квітня 2019 року відкрито провадження у справі та витребувано справу з Брусилівського районного суду Житомирської області   № 275/742/17.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У квітні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Відзив на касаційну скаргу 
07 травня 2019 року надійшов відзив від ОСОБА_13 в якому просить касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольни та залишити за нею право власності на спірний будинок. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
У касаційній скарзі  ОСОБА_2 посилається на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди постановили судові рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не встановивши всі фактичні обставини справи. Зазначає, що ОСОБА_9 не могла прийняти у спадщину будинок, який не належав ОСОБА_11 на день його смерті, вона та позивач не зверталися до нотаріуса для оформлення спадкових прав, не вчинили жодних дій для цього.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_11  (а.с. 9).
ОСОБА_11 мав дві доньки : ОСОБА_14 та  ОСОБА_15                  (а.с. 10, 142).
12 жовтня 2010 року ОСОБА_14 уклала шлюб з ОСОБА_16 , після одруження змінила прізвище на ОСОБА_17 (а.с.11). Відповідно копії свідоцтва про одруження серія від 01 листопада 1996 року НОМЕР_1 ОСОБА_18 уклала шлюб з ОСОБА_19 та після одруження змінила прізвище на ОСОБА_20 (а.с. 13).
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що згідно копії свідоцтва про одруження серія від 11 вересня 1976 року НОМЕР_2 ОСОБА_15 уклала шлюб з ОСОБА_21 та після одруження змінила прізвище на                                  ОСОБА_22 (а.с. 142 зворот).
ОСОБА_11 на праві власності належав житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по АДРЕСА_1 (а.с. 143).
Відповідно до виписки з погосподарської книги № 16 Брусилівської сільської ради на 1983-1985 роки за господарством по АДРЕСА_1 були зареєстровані: ОСОБА_11 ,1927 року народження - голова сім`ї, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 році; ОСОБА_23 ,1920 року народження -  дружина, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - дочка; ОСОБА_3 ,1964 року народження - син;                      ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - онука (а.с. 15).
Відповідно до виписки з погосподарської книги № 16/1 Брусилівської сільської ради на 1986-1990 роки за господарством по АДРЕСА_1 були зареєстровані: ОСОБА_11 ,1927 року народження -  голова сім`ї, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - дочка; ОСОБА_3 , 1964 року народження - син; ОСОБА_24 ,                  ІНФОРМАЦІЯ_5 . - онука; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 - онук (а.с. 16).
Відповідно до виписки з господарської книги № 16/1 Брусилівської сільської ради на 1991-1995 роки за господарством по АДРЕСА_1 були зареєстровані: ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - голова сім`ї; ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - дочка; ОСОБА_1 ,                       ІНФОРМАЦІЯ_7 . - син; ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . - дочка (а.с. 17).
Судами встановлено, що ОСОБА_26 фактично прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_11 , оскільки проживала з ним на момент його смерті, після його смерті фактично вступила в управління та володіння спадковим майном - предметами обіходу батька, проживала в спадковому будинку, доглядала за ним.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_27 (а.с. 14). 
ОСОБА_1 є сином померлої ОСОБА_14 , що підтверджується копією його свідоцтва про народження (а.с. 8).
22 червня 2006 року ОСОБА_2 звернулась до Брусилівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_11 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 148).
22 липня 2006 року ОСОБА_2 отримала у державного нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається з жилого будинку АДРЕСА_1 (а.с. 153).
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до частини 1 статті 524 ЦК України (в редакції 1963 року), а саме відкриття спадщини після смерті ОСОБА_11 , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.
Згідно статті 527 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.
Відповідно до статті 529 ЦК України при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.
Згідно зі статті 548 ЦК України для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.
Відповідно до статті 549 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав в державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вказані дії повинні бути здійснені на протязі 6 місяців з дня відкриття спадщини.
Відповідно до вимог статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Тобто, позивач у справі є спадкоємцем першої черги померлої ОСОБА_14 , якому на момент смерті матері виповнилось 17 років.
При цьому згідно частини 4 статті 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня особа вважається такою, що прийняла спадщину.
Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Таким чином, суд першої та апеляційної інстанції, прийшли до обґрунтованого висновку, що отримане 22 червня 2006 року відповідачем ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину, що складається з жилого будинку АДРЕСА_1 , порушує спадкові права позивача ОСОБА_1 після смерті матері ОСОБА_12 , яка фактично прийняла спадщину після смерті свого батька у вигляді спірного будинку, однак своїх спадкових прав не оформила за життя. 
Та обставина, що ОСОБА_14 за життя не отримала свідоцтва про спадщину на спірне спадкове майно, викладених висновків суду не спростовує, оскільки згідно частини 2 статті 548 ЦК України прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Згідно статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
При цьому в абзаці 3 пункту 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачою свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.
Таким чином, суд першої та апеляційної інстанції, встановивши всі фактичні обставини справи дійшли обґрунтованих висновків про задоволення позовних вимоги ОСОБА_1 та визнання свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке складається з жилого будинку АДРЕСА_1 , видане нотаріусом Брусилівської державної нотаріальної контори 22 червня 2004 року ОСОБА_2 недійсним.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З урахуванням викладеного та керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 19 жовтня 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 11 лютого 
2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                             В. М. Сімоненко 
 
С. Ю. Мартєв
 
Є. В. Петров