УХВАЛА        
21 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 301/2247/19
провадження № 61-7791ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М.,                 Кузнєцова В. О.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 02 квітня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом до ОСОБА_2 , в якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_2 ; після розірвання шлюбу залиши їй шлюбне прізвище « ОСОБА_1 »; стягнути з відповідача аліменти на утримання                                   дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 3 тис. грн щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня звернення до суду з позовом до досягнення дітьми повноліття. 
 
Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від                      02 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстровано 29 січня 2009 року виконавчим комітетом Довжанської сільської ради Іршавського району Закарпатської області, актовий запис № 3, розірвано.
Після розірвання шлюбу залишено позивачу ОСОБА_1 шлюбне прізвище « ОСОБА_1 ».
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ,                       ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі по                         2 300 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з 24 вересня 2019 і до досягнення дітьми повноліття.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Місцевий суд, задовольняючи позов ОСОБА_1 в частині розірвання шлюбу, виходив з того, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам кожної із сторін.
Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача аліментів на утримання дітей в розмірі по 2 300 грн на кожну дитину, суд першої інстанції виходив із того, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття, відповідач визнає позов частково, мінімальний розмір аліментів не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
 
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 02 квітня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.
Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 02 грудня 2019 року в частині визначення розміру стягуваних з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 2 300 грн щомісячно - змінено, визначено розмір аліментів в сумі 1 500 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи з 24 вересня                  2019 року і до досягнення дітьми повноліття.
 
Апеляційний суд, змінюючи рішення місцевого суду в частині визначення розміру стягуваних з ОСОБА_2 на користь                                  ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей, враховуючи положення статей 182, 184 СК України, виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження висновку, що відповідач офіційно працює за кордоном та отримує постійний заробіток. 
 
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на постанову Закарпатського апеляційного суду від 02 квітня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 02 грудня 2019 року.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з частиною четвертою статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема, малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
 
У відповідності до частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
 
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що спрощене позовне провадження застосовується для розгляду малозначних справ, крім справ передбачених частиною четвертою статті 274 ЦПК України.
 
Предметом позову у даній справі є розірвання шлюбу та стягнення аліментів.
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Отже, ця справа не є справою з ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Зазначена справа не становить значної складності для вирішення судами та не належить до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд визнає за можливе, користуючись власними повноваженнями, визнати цю справу малозначною.
 
При цьому касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.
 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Крім того, при визначенні справи малозначною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року            № R (95) 5, згідно яких державам-членам Ради Європи необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. 
 
Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
 
Оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити.
 
На підставі викладеного та керуючись статтею 19, статтею 260, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
                                                              УХВАЛИВ :
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 02 квітня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів відмовити.

Судді:	В. С. Жданова  	
 	В. М. Ігнатенко  	
 	В. О. Кузнєцов