ПОСТАНОВА 
Іменем України

27 лютого 2020 року                                                         м. Кропивницький
справа № 391/507/19
провадження № 22-ц/4809/295/20 
Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді: Черненка В.В.
        суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.
        секретар Гончар В.В. 
учасники справи:
представник Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Бистров С.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою  Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 08.11.2019 року, суддя Мумига І.М., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк) звернувся у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
На обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 22.03.2014 року відповідач отримав кредит у розмірі 5170,06 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 
Відповідач погодився на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими банком умовами та правилами, тарифами складають між ним та позивачем кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.
ОСОБА_1 належним чином не виконує взятих на себе зобов`язань, у зв`язку із чим, станом на 10.06.2019 року має заборгованість в розмірі 16045,97 грн., яка складається із наступного: 4670,14 грн. - заборгованість за кредитом, 2,39 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 10210,80 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 1162,64 грн. штраф відповідно до п. 2.2 генеральної угоди, яку позивач просив стягнути з відповідача. 
Заочним рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 08.11.2019 року позов задоволено частково.
В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої  інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення процентів за користування кредитом та штрафу, у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначено, що суд першої інстанції не встановив дійсні обставини по справі, а висновки суду є передчасними. Зокрема, на підтвердження позовних вимог позивач надав належні та допустимі докази, а саме генеральна угода, в якій передбачені істотні умови, зокрема розмір процентної ставки та штраф за користування кредитними коштами, яка підписана відповідачем особисто, розрахунок заборгованості станом на 10.06.2019, відповідно до якого в період часу з 2013 по 2015 відповідач здійснював сплату за користування кредитом. Відсутність підпису відповідача на відповідних тарифах, Умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору, оскільки суть договору  приєднання полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово, а інша сторона може приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. В іншій частині рішення суду не оскаржується.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 24.12.2019 по справі відкрито апеляційне провадження.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 08.01.2020 справу призначено до розгляду.
До суду відповідачем не надано відзив на апеляційну скаргу.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином.
Відповідача викликано шляхом оголошення на офіційному веб - сайті суду , тому вважається належним чином повідомлений про розгляд справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно статті 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає  залишенню без задоволення з наступних підстав.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції встановив, що 22 березня 2014 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», (далі - ПАТ КБ «Приватбанк»), правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 5 170,06 грн. шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації (а.с.8).
У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.(а.с.12-27)
Згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 10.06.2019 року відповідач має заборгованість 16 045,97 грн., яка складається з наступного: 4 670,14 – заборгованість за тілом кредиту; 2,39 – заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 10 210,80 грн. – заборгованість за пенею та комісією; 1162,64 – штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди.
Суд першої інстанції зазначив, що у заяві позичальника від 22 березня 2014 року процентна ставка не зазначена, крім того, в заяві не зазначено, що відповідач ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, виявив бажання обрати будь-який із запропонованих карткових кредитів, не зазначено і кредитний ліміт (сума кредиту), яка надається відповідачу (а.с.8).
Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, комісії, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що позичальник не підписав жодного документу, який би обумовлював порядок та умови нарахування і сплати  таких платежів, як проценти, заборгованість за пенею та комісією, штраф, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 4 670,14грн., підлягають задоволенню.
Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.
З матеріалів справи вбачається, що 10.07.2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 22.03.2014 року відповідач отримав кредит у розмірі 5170,06 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 
Відповідач погодився на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими банком умовами та правилами, тарифами складають між ним та позивачем кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.
ОСОБА_1 належним чином не виконує взятих на себе зобов`язань, у зв`язку із чим, станом на 10.06.2019 року має заборгованість в розмірі 16045,97 грн., яка складається із наступного: 4670,14 грн. - заборгованість за кредитом, 2,39 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 10210,80 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 1162,64 грн. штраф відповідно до п. 2.2 генеральної угоди.
На підтвердження позову позивач посилається, як на належні та допустимі докази: розрахунок заборгованості, копію анкети заяви від 20.04.2011року, копію Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості, Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг», копію документу, що посвідчує особу відповідача. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах справи знаходиться копія заяви від імені ОСОБА_1 про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та заяв на відкриття рахунку від 20.04.2011 року. 
В матеріалах справи знаходиться копія генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 22.03.2014 року.
В генеральній угоді зазначено, що ОСОБА_1 на виконання умов кредитного договору від 17.01.2013 року №SAMDN52000074185050 надалі договір 1 разом в подальшому договори приєднався до Умов та правил надання продукту кредитних карт уклав Генеральну угоду відповідно до якої розмір заборгованості по договору 1 становить 5770.06 грн. 
Визначено, що дата кінцевого погашення заборгованості по договору 1 становить -30.09.2014 року.
Також визначено , процентну ставку за користування кредитом та штрафні санкції. 
Встановлене свідчить, що заява від імені ОСОБА_1 про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та заяв на відкриття рахунку від 20.04.2011 року, Генеральна угода від 22.03.20014 року, Умови та правила надання продукту кредитних карт є одним цілим.
З генеральної угоди вбачається, що посилання на умови кредитного договору від 17.01.2013 року №SAMDN52000074185050 надалі договір 1 та умови які надані позивачем від 20.04.2011року на підтвердження позову є різними по даті укладення. 
Відповідачем зазначені розбіжності не усунуті.
Встановлені обставини дають підстави зробити висновок, що позивачем ненадані належні та допустимі докази на підтвердження позову. 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України  розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позову в частині заборгованості по процентам за користування кредитом, а також штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості по кредиту б.н від 22.03.2014 року.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем тільки в частині відмови у задоволені позову про стягнення відсотків та штрафів, то суд апеляційної інстанції не дає правову оцінку рішенню суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту. 
Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.
Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,                              

ПОСТАНОВИВ:

   Апеляційну скаргу  Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», залишити без задоволення.
Заочне рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 08.11.2019 року , залишити без змін.
Текст постанови складено 06.03.2020 року.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий: 

Судді: