П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

07 квітня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/6404/18	
Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів -  Скрипченка В.О., Танасолго Т.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 січня 2019 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення - 25.01.2019р.) по справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про скасування постанов, - 

 В С Т А Н О В И В:
07.12.2018 року ГУ ПФУ в Одеській області звернулось до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області, в якому просило суд скасувати постанову від 20.11.2018 року ВП №57377650 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн. та постанову від 09.10.2018 року ВП №57377650 про стягнення виконавчого збору у розмірі 14  892 грн.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що на виконання рішення суду проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , в результаті чого розмір пенсії не збільшився, тому у позивача відсутня заборгованість з виплати пенсію, відтак, рішення суду виконано позивачем в повному обсязі, а постанови про накладення штрафу та стягнення виконавчого збору підлягають скасуванню. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25.01.2019 року у задоволенні адміністративного позову ГУ ПФУ в Одеській області - відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, представник ГУ ПФУ в Одеській області 04.02.2019 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.01.2019 року та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити у повному обсязі. 
07.02.2019 року матеріали даної справи, разом із вказаною вище апеляційною скаргою, надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.  
Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2019р. вказану вище апеляційну скаргу залишено без руху з підстав несплати апелянтом судового збору.
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2019р. відрито апеляційне провадження по даній справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.
Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність будь-яких законних підстав для її задоволення.
Судом 1-ї інстанції встановлено наступні обставини справи. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.05.2018 року по справі №815/1023/18, яке набрало законної сили на підставі ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.08.2018 року про повернення апеляційної скарги, зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії відповідно до  Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантії соціального захисту колишніх працівників органів  внутрішніх справ України та членів їх сімей» №900-VІІІ, ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ, постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015р. №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції»,  та довідки  про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2016р., виготовленої Ліквідаційною комісією ГУ МВС України в Одеській області, починаючи з 01.01.2016 року.
09.10.2018 року державний виконавець Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області ухвалив постанову про відкриття виконавчого провадження №57377650 на підставі виконавчого листа №815/1023/18 від 22.08.2018 року, яку позивач отримав 16.10.2018 року, про що свідчить штам на супровідному листі.
09.10.2018 року відповідач  прийняв постанову по виконавчому провадженні №57377650 про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 14892 грн., яку позивач отримав 16.10.2018 року про, що свідчить штам на супровідному листі.
24.10.2018 року позивач листом за вих.№17501/03 повідомив про те, що Головне управління ПФУ 30.03.2018 року вже здійснило перерахунок пенсії «стягувану» згідно з Постановою КМУ від 21.02.2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям  осіб».
Також, в цьому листі за вих.№17501/13 позивач зазначив, що доплата за період з 01.01.2018 року по 31.03.2018 року в сумі 4379,37 грн. виплачена разом із пенсію у квітні поточного року. Доплату за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року в сумі 35034,96 грн. позивач виплатить після виділення коштів на фінансування з державного бюджету в порядку визначеному Постановою КМУ №103.
20.11.2018 року відповідач прийняв постанову по виконавчому провадженні №57377650 про накладання штрафу на позивача у розмірі 5100 грн. В цій постанові орган ВДВС вказав, що згідно з листом ГУ ПФУ в Одеській області за вих. №17501/03 від 24.10.2018 року, рішення суду боржником не виконано в повному обсязі, а саме, не проведено виплати згідно з перерахунком пенсії, як того вимагає судове рішення.
Не погоджуючись з такими діями та рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом. 
Вирішуючи справу по суті та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог та, відповідно, з правомірності дій відповідача.
Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією  та законами України. 
Як передбачено статтею 129 Конституції України, основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.
Згідно з ч.1 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Відповідно до ч.3 ст.27 Закону України №1404-VIII, за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи..
Згідно з ч.5 ст.27 Закону України №1404-VIII, виконавчий збір не стягується: 
1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 
2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 
3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 
4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 
5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 
6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Як передбачено приписами ч.9 ст.27 Закону України №1404-VIII, виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону України №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Отже, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання, яке виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа. 
Відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження виконавець повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.
Відповідно до ч.1,2 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» №1404 за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою ст.26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Згідно з ч.1 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Таким чином, правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.
При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.
При цьому, згідно з ч.2,3 ст.14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Так, як встановлено судами обох інстанцій та вже зазначалось вище, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.05.2018р. по справі №815/1023/18, яке набрало законної сили, зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії відповідно до  Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантії соціального захисту колишніх працівників органів  внутрішніх справ України та членів їх сімей» №900-VІІІ, ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ, постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції»,  та довідки  про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2016 року, виготовленої Ліквідаційною комісією ГУ МВС України в Одеській області, починаючи з 01.01.2016 року.
Що ж стосується тверджень позивача про те, що в результаті перерахунку пенсії на підставі рішення суду розмір пенсії стягувача не збільшився, а, навпаки, зменшився, оскільки з 24.02.2018 року набула чинності Постанова КМУ від 21.02.2018р. №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», відповідно до якої збільшилась пенсія ОСОБА_1 з 01.01.2018 року, а тому рішення виконано в повному обсязі, судова колегія зазначає наступне. 
Так, як вже зазначалося вище, рішення суду є обов`язковим до виконання.
При цьому, як вбачається з резолютивної частини рішення рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.05.2018 року по справі №815/1023/18 було зобов`язано позивача здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року як пенсіонеру органів внутрішніх справ відповідно до Закону України «Про внесення змін  до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» №900 від 23.12.2015 року, ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови КМУ №988 від 11.11.2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції».
Отже, позивача фактично зобов`язано виплатити заборгованість, яка виникла до 01.01.2018 року та, в свою чергу, до перерахунків відповідно до Постанови КМУ №103, т.б. з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року в зв`язку з несвоєчасним перерахунком пенсії з підстав зміни посадових окладів.
Разом з тим, позивачем не надано ні до виконавчої служби ні до судових інстанцій належних і беззаперечних доказів на підтвердження реальної виплати пенсіонеру такої заборгованості. 
Таким чином, судова колегія приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції, що на момент прийняття спірної постанови позивачем не було виконано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.05.2018 року по справі №815/1023/18 в повному обсязі, а посадова особа відповідача не допустила порушень Закону №1404, у зв`язку з чим підстави для скасування постанови від 20.11.2018 року ВП №57377650 відсутні.
Щодо постанови  старшого державного виконавця про стягнення  виконавчого збору від 09.10.2018 року ВП №57377650 у розмірі 14892 грн., то судова колегія з цього приводу зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами обох інстанцій, станом на момент винесення відповідачем постанови про стягнення  виконавчого збору від 09.10.2018 року ВП №57377650 позивач не виконав рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.05.2018 року по справі №815/1023/18 у повному обсязі.
Таким чином, відповідно зазначених вище приписів Закону України «Про виконавче провадження» №1404, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання, яке виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження виконавець повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору, що, в свою чергу, вданому випадку, і було зроблено посадовою особою відповідача.
До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.287,308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 січня 2019 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

Повний текст постанови виготовлено 07.04.2020р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач:                                                             Ю.В. Осіпов 

Судді:                                                                             В.О. Скрипченко 

                                                                                   Т.М. Танасогло