Справа № 761/12586/18                                                                                    Головуючий у суді І інстанції Рибак М.А.
Провадження № 33/824/1674/2020                                                                                               Доповідач: Капічон О.М.
Категорія ч. 3 ст. 130  КУпАП
                                                                                        
                                                         П О С Т А Н О В А
 
07 квітня 2020 року                                                                                                                         м. Київ
 
Суддя Київського апеляційного суду Капічон О.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25.05.2018 року щодо 
 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає по АДРЕСА_1 ,
 
     в с т а н о в и в:
 
Відповідно до постанови судді, 02.04.2018 року о 02 годині 25 хвилин ОСОБА_1 , який двічі протягом року піддавався адміністративному стягненню за ст. 130 КУпАП, рухаючись по вул. Мельникова, 38 в місті Києві, керував транспортним засобом марки «Шевролет», номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність, згідно ч.3 ст. 130 КУпАП.
 
Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 25.05.2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 2 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 10 років; стягнуто в дохід держави судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.
 
На вказану постанову ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій він просить її скасувати та провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП.
 
Разом з апеляційною скаргою апелянтом подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді від 25.05.2018 року, яке мотивовано тим, що він не був повідомлений про час та дату судового засідання щодо нього, жодних повідомлень з суду на його адресу не надходило.
 
Вивчивши матеріали справи та апеляційну скаргу, вважаю, що вона підлягає поверненню апелянту, разом з доданими до неї матеріалами, виходячи з наступного.
 
У відповідності до ч. 2 ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова судді може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
 
Із матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова судді винесена 25.05.2018 року, а апеляційна скарга була подана до суду 16.03.2020 року, тобто після спливу 10-ти денного строку, встановленого Законом.
 
Однак, вказана апелянтом обставина не може бути визнана судом апеляційної інстанції як поважна, виходячи з наступного.
 
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД№181004 від 02.04.2018 року, ОСОБА_1 був обізнаний про те, що стосовно нього в Шевченківському районному суді міста Києва відбуватиметься розгляд адміністративних матеріалів, що засвідчено його особистим підписом /а. с. 1/.
 
Окрім того, на особисто вказаний ОСОБА_1 в поясненнях від 02.04.2018 року /а. с. 3/ номер мобільного телефону Шевченківським районним судом міста Києва 11.04.2018 року було направлено повідомлення про час, дату та місце судового розгляду щодо нього, яка була успішно доставлена /а. с. 13/.
 
В подальшому, розгляд справи щодо ОСОБА_1 , у зв`язку з його неявкою, був перенесений на 25.05.2018 року, про що правопорушник був повідомлений у встановленому законом порядку.
 
В судове засідання на вказану дату він не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи до суду першої інстанції не направляв.
 
Також слід зазначити, що на адресу ОСОБА_1 направлялася копія постанови Шевченківського районного суду міста Києва, однак, вона повернулася до суду за закінченням встановленого строку зберігання /а. с. 25/.
 
Окрім того, у самій заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_3 вказує, що про наявність постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 25.05.2018 року йому стало відомо у липні 2019 року після запиту його адвоката, та сам зазначає, що його адвокат - Дрижакова Д.Ю. 20.08.2019 року уже зверталася до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 25.05.2018 року, але дана скарга не була задоволена /а. с. 39-40/.  
 
Таким чином, ОСОБА_1 , будучи достеменно обізнаним про наявність щодо нього справи про адміністративне правопорушення, протягом значного проміжку часу не вживав жодних заходів для того, аби дізнатися про результати його розгляду та подати апеляційну скаргу.
 
У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що у разі якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata(принцип юридичної визначеності).
 
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що апелянтом не вказано об`єктивних причин такого значного пропуску строку на апеляційне оскарження та не наведено обставин, які б вказували на неможливість звернення з апеляційною скаргою у передбачений законом строк, у зв`язку з чим приходжу до висновку про відсутність підстав для його поновлення та необхідності повернення апеляційної скарги особі, яка її подала.
 
Керуючись ст. 294 КУпАП,
 
   п о с т а н о в и в:
 
Відмовити  ОСОБА_1 в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25.05.2018 року щодо нього, а апеляційну скаргу, разом з доданими до неї матеріалами, повернути особі, яка її подала. 

 
                               Суддя                                                        О.М. Капічон