Постанова 
Іменем України
26 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 753/12045/14-ц
провадження № 61-3107св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
відповідачі за первісним позовом:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
позивач за зустрічним позовом -  ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року у складі судді Парамонова М. Л. та рішення Апеляційного суду міста Києва від 07 грудня 2017 року у складі колегії судів: Семенюк Т. А., Саліхова В. В., Прокопчук Н. О., 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
02 липня 2014 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 17 грудня 2007 року № 11270435000 (далі - кредитний договір), а саме: за тілом кредиту - 75 518,04 грн, процентів за користування кредитними коштами - 73 001,21 грн, пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів - 31 770,74 грн.
Позов обґрунтований тим, що згідно з кредитним договором ОСОБА_1 отримала від ПАТ «УкрСиббанк» 99 000,00 грн кредиту; зобов`язалася повернути кошти до 17 грудня 2014 року, сплачувати 13,0 % річних. 
17 грудня 2007 року на забезпечення зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 166322. 
Пунктом 1.2 договору поруки відповідальність відповідачів перед ПАТ «УкрСиббанк» є солідарною.
Внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань за кредитним договором у  ОСОБА_1 станом на 04 червня 2014 року утворилась заборгованість, а саме: за тілом кредиту - 75 518,04 грн, зі плати процентів за користування кредитними коштами - 73 001,21 грн. Також за порушення строків виконання грошового зобов`язання банк нарахував позичальнику пеню у розмірі 31 770,74 грн. Зазначені кошти позивач просив стягнути солідарно з боржника і поручителя. 
05 листопада 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом доПАТ «УкрСиббанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,- ОСОБА_1 , просила визнати недійсним договір поруки від 17 грудня 2007 року № 166322.
Зустрічний позов обґрунтований тим, що ОСОБА_2 ніколи не виступала поручителем за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_1 , оскаржуваний договір поруки не підписувала.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року первісний позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 180 289,99 грн.
У зустрічному позові відмовлено.
Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі за первісним позовом не надали будь-яких заперечень щодо наданого ПАТ «УкрСиббанк» розрахунку суми заборгованості за кредитним договором.
Відмовляючи у зустрічному позові, суд першої інстанції виходив з того, що висновком судово-почеркознавчої експертизи від 21 червня 2016 року № 900/901/16-32 підтверджено, що договір поруки як поручитель підписала саме відповідач ОСОБА_2 (а. с. 177-183, т. 2). ОСОБА_2 не спростувала такий висновок.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Суд апеляційної інстанції протокольною ухвалою 28 вересня 2017 року залучив до участі у справі як правонаступника ТОВ «Українська факторингова компанія» позивача за первісним позовом ПАТ «УкрСиббанк».
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 07 грудня 2017 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 листопада 2016 року в частині солідарного стягнення скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким у позові ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 відмовлено. В іншій частині рішення залишено без змін
Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції не врахував положення частини четвертої статті 559 ЦК України та не надав оцінки тому, що на момент звернення позивача з позовом до суду порука за зобов`язаннями ОСОБА_1 припинилася, тому кредитор втратив право на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя ОСОБА_2 .
Короткий зміст вимог касаційної скарги
27 грудня 2017 року відповідач ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою, просила скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 07 грудня 2017 року в частині стягнення з неї 180 289,99 грн та судових витрат, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.
Рух справи в суді касаційної інстанції
30 січня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою; зупинено виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 07 грудня 2017 року до закінчення касаційного провадження.
06 грудня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. 
Суди не звернули уваги, що  ОСОБА_1 з моменту укладення спірного кредитного договору і до лютого 2010 року включно сплатила 55 864,00 грн кредиту та проценти за користування кредитними коштами.
Суди не встановили розмір отриманих позичальником кредитних коштів, розмір сплачених кредитних платежів, що має значення для правильного вирішення спору у цій справі. Висновків про обґрунтованість розміру позовних вимог суди дійшли на підставі довідки-розрахунку, яка не є допустимим доказом у справі, оскільки не підписана бухгалтером, керівником банку і не має відповідних печаток. Вимогу про надання суду належним чином засвідченої довідки-розрахунку позивач не виконав.
Суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що на час ухвалення ним рішення ПАТ «УкрСиббанк» 17 листопада 2016 року за договором факторингу № 46 (далі - договір факторингу) відступлено право вимоги за спірним кредитним договором Товариству з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» (далі - ТОВ «Українська факторингова компанія»), тобто не дослідив, що позивач отримав компенсацію від нового кредитора, тому втратив право вимоги до ОСОБА_1 , тоді як відповідач опинився в ситуації подвійного стягнення боргу.
Крім того, суд апеляційної інстанції не надав оцінки листу ПАТ «УкрСиббанку» від 11 липня 2017 року № 26-08/31189 про відсутність на балансі банку боргу, що є підставою для відмови у позові. Такий правовий висновок викладено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2015 року у справі № 6-40809св14.
Суди не врахували висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справах № 6-14цс14, № 6?20цс14, і не застосували до спірних правовідносин статті 257, 261 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), щодо початку перебігу позовної давності. Відповідно до вказаних постанов Верховного Суду України за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту), про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем, а несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню в межах позовної давності щодо кожного з платежів.
Аргументи інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу ТОВ «Українська факторингова компанія» не погоджується з касаційною скаргою, оскільки надана ПАТ «УкрСиббанк» довідка-розрахунок є належним доказом у справі. 
ОСОБА_1 отримала кошти за кредитним договором на придбання автомобіля 99 000,00 грн, що підтверджено меморіальним ордером від 17 грудня 2007 року № 0610715421, зазначені нею 36 350,00 грн на додаткове обладнання придбаного транспортного засобу, відповідно до квитанції від 17 грудня 2007 року № 27, на рахунок АФ «Універсал-Авто» перевела особисто ОСОБА_1 . 
Наданий ОСОБА_1 лист прокуратури Оболонського району міста Києва від 19 серпня 2014 року № 43-493-13 про тривання досудового розслідування у кримінальній справі, порушеній за заявою ОСОБА_1 за фактом вчинення злочину, передбаченого частиною другою статті 190 Кримінального кодексу України (шахрайство працівниками банку), на момент ухвалення оскаржуваних судових рішень                              (02 листопада 2016 року та 07 грудня 2017 року) не містить актуальної інформації щодо обставин справи, тобто не є належним доказом.
Внаслідок відступлення позикодавцем - ПАТ «УкрСиббанк» на підставі договору факторингу права вимоги до ОСОБА_1 новому кредитору ТОВ «Українська факторингова компанія» позичальник ОСОБА_1 не буде зобов`язана двічі сплачувати кредитну заборгованість, оскільки на стадії апеляційного перегляду справи ТОВ «Українська факторингова компанія» залучено до участі у справі як правонаступника позивача. Крім того, ТОВ «Українська факторингова компанія» не змінювало розмір позовних вимог.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Касаційна скарга у цій справі подана в грудні 2017 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Оскільки судові рішення оскаржуються в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 180 289,99 грн, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення лише в цій частині.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, заперечення на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення частково касаційної скарги з таких підстав.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 17 грудня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 11270435000, згідно з яким позичальник отримала кредитні кошти у розмірі 99 000,00 грн, з кінцевим строком повернення до 17 грудня 2014 року, зі сплатою 13,0 % річних.
09 вересня 2009 року, у зв`язку із неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ними, ПАТ «УкрСиббанк» надіслано ОСОБА_1 вимогу № 135-2262\200 про дострокове повернення кредиту. 
Загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 02 березня 2015 року становив 180 289,99 грн, а саме: 75 518,04 грн - тіло кредиту, 73 001,21 грн - сплата процентів за користування кредитними коштами, 31 770,74 грн - пеня за прострочення вказаних платежів.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Предметом позову у цій справі є вимога ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме: заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитними коштами, пені за прострочення виконання кредитних зобов`язань. 
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Верховний Суд зауважує, що для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.
У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).
З кредитного договору випливає, що позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно з додатку № 1 до договору (якщо сторонами визначено такий графік погашення та укладено додатком № 1 до договору), але в будь-якому випадку не пізніше 17 грудня 2014 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору та/або умов угоди сторін (пункт 1.2.2).
Крім того, сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму кредиту, що фактично надані банком позичальнику і які ще не повернуті останнім у власність банку відповідно до умов договору (пункт 1.3.3). 
Відповідно до пункту 1.3.4 кредитного договору строк сплати процентів з 01 до 17 числа (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти.
Відтак, у межах строку кредитування до 17 грудня 2014 року відповідач мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до з 01 до 17 числа кожного місяця.
Згідно з абзацом 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Початок перебігу позовної давності визначається статтею261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).
Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесеннячергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18.
У запереченні на позов представник відповідача, зокрема звертав увагу на застосування позовної давності (т. 1, а. с. 97-99).
Суди не з`ясували перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування, оскільки відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. 
Суди не звернули уваги, якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.
Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції відмовив у позові до поручителя ОСОБА_2 з тих підстав, що позивач з вересня 2009 року змінив строки виконання основного зобов`язання, а банк звернувся до поручителя після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Суд першої інстанції належним чином не з`ясував чи направлялась ОСОБА_1 досудова вимога, чи у зв`язку з  направленням досудової вимоги ОСОБА_1 сплила позовна давність.
Крім того, суди належним чином не перевірили доводи ОСОБА_1 щодо фактично наданих банком  ОСОБА_1 розміру кредитних коштів.
З огляду на викладене, Верховний Суд вважає, що процедура розгляду справи не була справедливою, суд не встановив повно, всебічно обставини, що мають важливе значення для її правильного вирішення, порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.
З огляду на викладене, судові рішення не грунтуються на засадах верховенства права, не є законними і обгрунтованими (стаття 263 ЦПК України).
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пункту 1 частини третьої статі 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази.
Верховний Суд взяв до уваги тривалий час розгляду судами вказаної справи, однак з метою дотримання основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України), суд дійшов висновку про її передачу на новий розгляд для повного, всебічного та об`єктивного дослідження та встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для її правильного вирішення.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 07 грудня 2017 року в частині стягнення з  ОСОБА_1  на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 180 289,99 грн скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                               О. В. Ступак
Судді:                                                                                                            І. Ю. Гулейков
А. С. Олійник 
С. О. Погрібний
                                                                                                                      В. В. Яремко