У Х В А Л А  
29 травня 2020 року
м. Київ
справа № 757/14880/17-ц
провадження № 61-5604 ск 20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., 
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Старостою Іваном Івановичем на рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 червня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Саприкіна Олександра Степанівна про визнання одностороннього правочину та договорів дарування недійсними,
В С Т А Н О В И В :
У березні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Саприкіна О.С., про визнання недійсною заяви відповідача ОСОБА_2 від 04 червня 2015 року, справжність підпису якого посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Саприкіною О.С. за реєстровим № 503; визнання недійсною заяви відповідача ОСОБА_2 від 04 червня 2015 року, справжність підпису якого посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Саприкіною О.С. за реєстровим № 504; визнання недійсним договору дарування квартири за АДРЕСА_1 , укладеного між позивачем та відповідачем 04 червня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Саприкіною О.С. за реєстровим № 505; визнання недійсним договору дарування машино-місця, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , укладеного між позивачем та відповідачем 04 червня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Саприкіною О.С. за реєстровим № 508.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 04 червня 2019 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 10 лютого                  2020 року, у задоволенні позову відмовлено.
20 березня 2020 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку, звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Печерського районного суду від 04 червня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року, з пропуском строку на касаційне оскарження, та  просила скасувати ці судові рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2020 року касаційну скаргу                                ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 
На виконання вимог, скаржник подав докази на підтвердження поважності причин для поновлення строку на касаційне оскарження, а саме лист апеляційного суду від 08 травня 2020 року.
Враховуючи те, що вказані скаржником обставини підтверджено належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, тому клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.
Крім цього, ОСОБА_1 подала уточнену касаційну скаргу, в якій зазначила підставу касаційного оскарження пункт 3 частини 2 статті 389 ЦПК України.
Скаржник вважає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування положень частини 1 статті 60 СК України (підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя) та пункту 3 частини 1 статті 57 СК України (майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка) та статей 317, 325, 356, 368 ЦК України в контексті сімейного законодавства. Скаржник зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо того чи може бути змінено правовий статус нерухомого майна, набутого у шлюбі, як спільної сумісної власності подружжя, що виник на підставі статті 60 СК України на інший правовий статус нерухомого майна - особистої приватної власності чи спільної часткової власності (п.3 ч.1 ст.57 СК України).
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 ЦПК України цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження).
На підставі викладеного Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою                                      ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Старостою Іваном Івановичем на рішення Печерського районного суду від 04 червня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року на підставі пункту 3 частини 2 статті 389 ЦПК України.
У розумінні ЦПК України, з урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, ціни позову, касаційне провадження у цій справі необхідно відкрити. 
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
У Х В А Л И В:
Поновити ОСОБА_1 , строк на касаційне оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 червня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року.
Відкрити касаційне провадження у вказаній справі.
Витребувати із Печерського районного суду міста Києва цивільну справу                            № 757/14880/17-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Саприкіна Олександра Степанівна про визнання одностороннього правочину та договорів дарування недійсними.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк, що не перевищує п`ятнадцять днів з дня отримання цієї ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                          В. М. Сімоненко
                                                                                                                     С. Ю. Мартєв
                                                                                                                     Є. В. Петров