ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року	Львів	Справа № 300/1984/19 пров. № А/857/937/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі: 
          головуючого судді Довгополова О.М., 
          суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,
з участю секретаря судового засідання Максим Х.Б., 
представника відповідача Смілки В.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - 

суддя (судді) в суді першої інстанції – Кафарський В.В., 
місце ухвалення рішення – м. Івано-Франківськ, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, яким просив визнати протиправним і скасувати п. 47 рішення, оформленого протоколом засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 31.05.2019 року № 69, та зобов`язати відповідача призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому 27.11.2018 року ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 01.01.2018 року, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі – Закон № 2011-XII). 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено. 
Рішення мотивоване тим, що ч. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII в редакції, чинній на час первинного встановлення втрати позивачем працездатності – 18.02.2016року, було передбачено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VIII (далі – Закон № 1774-VIII), який набув чинності з 01.01.2017 року, ч. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII було доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється». Отже, законодавством передбачено право військовослужбовців на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або відсотку втрати працездатності. Таким чином, обидві норми ч. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII обмежують строк, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, дворічним строком. Суд зазначив, що на час первинного встановлення втрати працездатності ОСОБА_1 (18.02.2016 року) норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, вже діяла. Відповідно до ч. 9 ст. 16-3 Закону № 2011-XII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. Такий порядок був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 (далі – Порядок № 975), згідно з пп. 2 п. 3 якого днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності – дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії. Отже, оскільки з дня первинного встановлення втрати працездатності позивачеві (18.02.2016 року) до дня встановлення ІІІ групи інвалідності (27.11.2018 року) минуло понад два роки, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, а тому відмова відповідача у призначенні одноразової допомоги з підстави встановлення групи інвалідності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності, на думку суду, є правомірною. Також суд першої інстанції послався на аналогічну правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 21.08.2019 року у справі № 806/2187/18. 
Рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, вважає, що воно є незаконним і необґрунтованим, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, а також суд неповно з`ясував обставини, що мали значення для вирішення клопотання. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. 
На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що він проходив військову службу в Збройних Силах України. Внаслідок нещасного випадку 21.12.2015 року було проведено розслідування та обстеження і згідно з довідкою від 18.02.2016 року, виданою Івано-Франківською міжрайонною МСЕК, встановлено втрату ним працездатності 10%, а травма пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. А згідно з довідкою МСЕК від 03.01.2019 року встановлено втрату працездатності 60%, захворювання пов`язане з захистом Батьківщини. Крім того, відповідно до довідки до акту огляду МСЕК від 03.01.2019 року йому встановлена з 27.11.2018 року ІІІ група інвалідності, захворювання пов`язане з захистом Батьківщини. 29.12.2018 року він був звільнений з військової служби. Івано-Франківський обласний військовий комісаріат 18.03.2019 року скерував на адресу Департаменту фінансів Міністерства оборони України відповідні документи з метою отримання ним одноразової грошової допомоги, однак рішенням комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 31.05.2019 року йому було відмовлено в призначенні та виплаті такої допомоги, оскільки ІІІ групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності, а допомога у зв`язку з встановленням 10% втрати працездатності виплачена. Позивач вважає таке рішення протиправним, оскільки зміни до ч. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII, згідно з якими її було доповнено абзацом другим про те, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється, набули чинності 01.01.2017 року, тобто після першого встановлення втрати ним працездатності, а тому не можуть застосовуватись до спірних правовідносин. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Як встановив суд, ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України на посаді командира військової частини НОМЕР_1 . 
21.12.2015 року ОСОБА_1 , виходячи з командного пункту батальйону, спіткнувся на сходовій клітці та впав, вдарившись лобно-скроневою частиною голови, втративши свідомість на 5-10 секунд. Після огляду фельдшером батальйону старшиною ОСОБА_2 , за його вимогою було викликано карету швидкої допомоги, якою позивач був доставлений у приймальне відділення Івано-Франківської обласної клінічної лікарні. Після огляду нейрохірургом поставлено діагноз: струс головного мозку, забій м`яких частин голови і прийнято рішення про його госпіталізацію до нейрохірургічного відділу Івано-Франківської обласної клінічної лікарні, в якому позивач проходив лікування з 21.12.2015 року до 25.12.2015 року.
На підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 23.12.2015 року № 512 комісією проведено службове розслідування у зв`язку із отриманням позивачем травми, за наслідками якого складено акт від 05.01.2016 року, згідно з яким комісією встановлено, що причиною травми позивача, яку останній отримав 21.12.2015 року, є особиста неуважність та необережність підполковника ОСОБА_1 , грубе порушення ним вимог розділу 6 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо збереження та зміцнення здоров`я військовослужбовців. Також комісія 05.01.2016 року склала акт № 5 форми НВ-1 про нещасний випадок, затверджений командиром військової частини, згідно з яким діагноз ушкодження здоров`я потерпілого (позивача): струс головного мозку, забій м`яких частин голови; наслідки нещасного випадку: потерпілий одужав. 
Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 18.02.2016 року серії АГ № 0003050, виданої Івано-Франківською міжрайонною МСЕК, у ОСОБА_1 встановлено 10% втрати працездатності, травма пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. 
А згідно з довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 03.01.2019 року серії АГ № 0023978, виданою Івано-Франківською міжрайонною МСЕК, у ОСОБА_1 встановлено 60% втрати працездатності; захворювання пов`язане з захистом Батьківщини. 
Також відповідно до змісту довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 03.01.2019 року серії 12ААБ № 166519, виданої Івано-Франківською обласною МСЕК, ОСОБА_1 встановлена з 27.11.2018 року ІІІ група інвалідності; захворювання пов`язане з захистом Батьківщини; строк – до лютого 2021 року, дата чергового перегляду – 03.01.2021 року. 
Наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 29.12.2018 року № 769 ОСОБА_1 було звільнено з військової служби з посади командира Військової частини НОМЕР_1 в званні підполковника, а наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 06.02.2019 року № 25 позивача виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. 
11.03.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського обласного військового комісаріату із заявою про виплату одноразової грошової допомоги.
За результатами розгляду даної заяви Івано-Франківський обласний військовий комісаріат листом від 18.03.2019 року № 12/302 скерував на адресу Департаменту фінансів Міністерства оборони України відповідні документи з висновком щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги. 
Однак згідно з рішенням, оформленим протоколом засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних з виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 31.05.2019 року № 69, позивачу було відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги (пункт 47). Вказане рішення обґрунтовано тим, що заявнику групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності, а допомога у зв`язку з встановленням 10% втрати працездатності виплачена в сумі 9646,00 грн. 
Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про правомірність оскарженого рішення, зважаючи на таке. 
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. 
Пунктом 4 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-XII встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті. 
Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 16-2 Закону № 2011-XII (в редакції, чинній на момент звернення позивача за призначенням допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності) було передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи. 
Частинами 2, 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII (в редакції, чинній на час первинного огляду позивача органами МСЕК та встановлення відсотку втрати працездатності) було передбачено, що у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Відповідно до пп. 2 п. 3 Порядок № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності – дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Згідно з п. 11 Порядок № 975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою). 
Отже, нормами Закону № 2011-XII передбачено право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або відсотку втрати працездатності. Положення ст. 16-3 Закону № 2011-XII застосовуються при вирішення питання щодо отримання доплат між розміром раніше отриманої одноразової грошової допомоги при встановленні інвалідності нижчої групи (меншого відсотка втрати працездатності) та розміром одноразової грошової допомоги яка повинна виплачуватись при встановлені інвалідності вищої групи (більшого відсотка втрати працездатності).
В свою чергу, ст. 16 Закону № 2011-ХІІ визначає перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, а ст. 16-3 – порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги. 
Колегія суддів враховує, що на момент первинного встановлення позивачу втрати працездатності (10%) 18.02.2016 року, Закон № 2011-ХІІ та Порядок № 975 не містили норм, які б встановлювали строк реалізації права на одноразову грошову допомогу при подальшому встановленні особі інвалідності за наслідками повторного медичного огляду.
Водночас, як описано вище, Законом № 1774-VIII були внесені зміни до Закону № 2011-XIІ, а саме п. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XIІ доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється». 
Отже, на думку колегії суддів, визначальне значення для вирішення справи має правильність застосування до спірних правовідносин норм абз. 2 п. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII. 
В цьому контексті колегія суддів враховує, що Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 року у справі №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. 
Як зазначено вище, вказані зміни до ч. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ, внесені Законом № 1774-VІІІ, набули чинності 01.01.2017 року. 
На думку колегії суддів, відповідна норма Закону № 1774-VІІІ, яка набула чинності 01.01.2017 року, в силу ст. 58 Конституції України не може розповсюджуватись на спірні правовідносини, а саме встановлення первинно групи інвалідності (після встановлення відсотка втрати працездатності) за часовий проміжок з 18.02.2016 року до 01.01.2017 року, оскільки це фактично означатиме застосування зворотної дії закону в часі, що є неприпустимим. 
Отже, застосування даної норми можливе лише у разі повторного встановлення інвалідності для позивача, починаючи з 27.11.2018 року і саме з цього моменту слід відраховувати дворічний строк, передбачений абз. 2 ч. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ. 
В свою чергу, ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ у редакції, чинній до 01.01.2017 року, не містила часових обмежень на виплату одноразової грошової допомоги у разі, якщо після призначення первинної групи інвалідності (меншого відсотку втрати працездатності) особі було встановлено вищу групу інвалідності (більшого відсотку втрати працездатності), зокрема після двох років з часу первинного встановлення інвалідності. 
Системний аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що у разі встановлення військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у них виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується їм з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги. 
Відповідно, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено не було, отже, ОСОБА_1 має право на отримання спірної допомоги без обмеження дворічним терміном після первинного встановлення втрати працездатності. 
Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений у постанові Верховного Суду від 30.09.2019 року у справі № 825/1380/18. 
Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства, колегія судів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про правомірність п. 47 рішення, оформленого протоколом засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 31.05.2019 року № 69, щодо відмови призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому 27.11.2018 року ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 01.01.2018 року. 
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що при вирішенні справи суд першої інстанції врахував висновок щодо застосування норм права, а саме ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ, висловлений у постанові Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі № 806/2187/18, який є іншим (протилежним) висновку, що міститься у зазначеній вище постанові Верховного Суду від 30.09.2019 року у справі № 825/1380/18, врахованій судом апеляційної інстанції. 
За наявності двох різних висновків, висловлених у постановах Верховного Суду, з приводу застосування одних і тих же норм законодавства, колегія суддів вважає необхідним та правильним застосувати саме висновок, викладений у постанові від 30.09.2019 року у справі 825/1380/18, оскільки, по-перше, дана постанова прийнята Верховним Судом пізніше у часі, а по-друге, врахування цього висновку зумовлене також тим, що він більше відповідає такій засаді (принципу) адміністративного судочинства, як верховенство права, відповідно до якого, згідно із ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України саме людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. 
Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є підставними, обґрунтованими, а тому їх слід задовольнити в повному обсязі.  
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, оскільки суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи і рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 317, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд – 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2019 року у справі № 300/1984/19 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. 
Визнати протиправним і скасувати пункт 47 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 31 травня 2019 року № 69. 
Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому 27 листопада 2018 року третьої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року, в урахуванням виплачених сум, відповідно до статей 16, 16-2, 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги виключно у випадках, передбачених частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	О. М. Довгополов 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. В. Святецький  	
Повне судове рішення складено 27 березня 2020 року