ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2020 року 
м. Київ

Справа №  925/853/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Баранець О.М. - головуючий, Мамалуй О.О., Студенець В.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
на рішення  Господарського суду Черкаської області
у складі  судді Кучеренко О.І.
від  09.10.2019
та постанову  Північного апеляційного господарського суду
у складі  колегії суддів Поляк О.І., Смірнової Л.Г., Кропивної Л.В.
від  20.01.2020
за позовом  Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
до  Ватутінського комунального підприємства теплових мереж
про  стягнення 569  774,67 грн
ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2019 року Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Ватутінського комунального підприємства теплових мереж про стягнення   569 774, 67 грн, з яких: 336282,51 грн - пеня, 18463,07 грн - 3% річних та 215029,09  грн - інфляційні втрати.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу та додаткових угод до нього в частині оплати поставленого природного газу.
Короткий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій
Як встановлено господарськими судами 08 лютого 2014 року між Публічним акціонерним товариством Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (продавець) та Ватутінським комунальним підприємством теплових мереж (покупець) укладено договір №3118/15-БО-36 купівлі-продажу природного газу (далі - Договір).
Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 Договору продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711210000, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього Договору. Газ, що продається за цим Договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.
За умовами пунктів 2.1, 2.1.1 Договору продавець передає покупцеві з 01.01.2015 по 31.12.2015 газ обсягом до 654,2 тис. куб.м., у тому числі по місяцях кварталів. Обсяги газу, що планується передати за цим договором можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку.
Відповідно до пункту 3.3 Договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.
Ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 5900,00 грн без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%, податок на додану вартість за ставкою 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 366,70 грн, крім того ПДВ -20% - 73,34 грн, а    всього з ПДВ 440,04 грн. До оплати за 1000 куб.м. природного газу             6384,70 грн, крім того ПДВ - 20% - 1276,94 грн, а всього з ПДВ - 7661,64 грн (пункт 5.2 Договору).
Згідно з пунктом 6.1 Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу.
У разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього Договору покупець зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (пункт 7.2 Договору). 
Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів,    інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років (пункт 9.3 Договору).
Додатковими угодами №1 від 12.02.2015, №2 від 17.03.2015, №3 від 08.04.2015, № 4 від 25.05.2015, №5 від 10.06.2015, №6 від 27.07.2015, №7 від 30.07.2015, № 8 від 21.10.2015, №9 від 22.10.2015, №10 від 02.11.2015, №11 від 25.11.2015 сторони вносили зміни до договору, зокрема до пункту 5.2 Договору. Зокрема, відповідно до останньої додаткової угоди ціна за 1000 куб м газу з 01.12.2015 становить 7292,58 грн (ПДВ 20 %), всього - 8751,10 грн. Додатковою угодою № 7 від 30.07.2015 до договору сторони пункт 6.3 Договору доповнили абзацом: «За наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець зараховує кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулому періоді по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. Кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передплата за умови відсутності заборгованості за цим договором».
На виконання умов договору протягом 2015 року Публічне акціонерне товариство НАК «Нафтогаз України» передало, а Ватутінське комунальне підприємство теплових мереж прийняло природний газ на загальну суму 3041936,18 грн, що підтверджується актами приймання-передачі від 31.01.2015, від 28.02.2015, від 31.03.2015, від 30.04.2015, від 31.10.2015, від 30.11.2015, від 31.12.2015, які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками.
Судами також встановлено, що Ватутінське комунальне підприємство теплових мереж здійснює свою діяльність з виробництва теплової енергії на підставі Ліцензії Серії АЕ №287707, яка видана 07.03.2014 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, строк дії цієї ліцензії з 28.02.2014 до 27.02.2019.
На виконання умов договору протягом 2015 року Публічне акціонерне товариство НАК «Нафтогаз України» передало, а Ватутінське комунальне підприємство теплових мереж прийняло природний газ на загальну суму 3041936,18 грн, що підтверджується актами приймання-передачі від 31.01.2015, від 28.02.2015, від 31.03.2015, від 30.04.2015, від 31.10.2015, від 30.11.2015, від 31.12.2015, які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками.
Водночас, як зазначили суди попередніх інстанцій, відповідач за отриманий у 2015 році природний газ, розраховувався несвоєчасно, допускаючи прострочення щомісячних платежів. У зв`язку з несвоєчасним розрахунком за газ, позивач нарахував відповідачу 336282,51 грн пені, 18463,07 грн 3% річних, 215029,09 грн  інфляційних втрат, що є предметом позову та підставою звернення позивача до суду для примусового стягнення цих нарахувань.
Короткий зміст рішення та постанови судів попередніх інстанцій
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 09.10.2019 у справі №925/853/19, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2020,  у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Господарські суди застосували до спірних правовідносин  Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», який передбачає списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (30.11.2016), що зумовило відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат, пені та 3% річних, оскільки остаточний розрахунок за зобов`язанням по договору купівлі-продажу природного газу проведено відповідачем 07.12.2015.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи
Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 07.02.2020 звернулось до Верховного Суду, через Північний апеляційний господарський суд,    з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від  09.10.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2020 у справі № 925/853/19, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування своїх вимог заявник касаційної скарги зазначає, що оскаржувані рішення прийняті судами з порушенням норм матеріального права, зокрема, статей 1 - 3, 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», статей 526, 629, 631, 654 Цивільного кодексу України, статей 193, 216-217 Господарського кодексу України та порушенням норм процесуального права, зокрема, статей 7, 86, 238 Господарського процесуального кодексу України, а також без дослідження всіх істотних обставин, що мають значення для справи.
На думку скаржника, оскільки відповідач не включений до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, положення частини 3  статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії»    на відповідача не поширюються.
Відповідач в установлений судом строк відзив на касаційну скаргу не надав.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанцій
Здійснивши розгляд касаційної скарги, дослідивши наведені у ній доводи, перевіривши наявні матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, Касаційний господарський суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог частини 1 статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Ватутінського комунального підприємства теплових мереж про стягнення боргу в загальному розмірі 569 774, 67 грн, у тому числі: пені у сумі 336282,51 грн, три проценти річних у сумі 18463,07 грн та інфляційні втрати у сумі 215029,09  грн за неналежне виконання зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу.
30.11.2016 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.
Відповідно до приписів  статті 1 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії»  заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього  Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Згідно зі  статтею 2 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії»  дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.
Для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства (статті 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії»).
За приписами частини першої  статті 5 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість   теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.
На реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до  Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».
Постановою Кабінету Міністрів України №93 від 21.02.2017  затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.
Так, відповідно до пункту 14 вказаного Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно з  Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії»; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.
Водночас, частиною 3  статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії»  передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина 3  статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії»  є нормою прямої дії. При цьому застосування приписів частини 3  статті 7 цього Закону  не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зазначеної правової позиції дотримується Верховний Суд (постанови від 06.06.2018 у справі №925/770/17, від 01.04.2019 у справі №922/2784/18,  від 16.01.2020 у справі №922/939/19, від 22.01.2020 у справі №917/602/19).
Застосування цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої статтями 1,  2,  3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», за умови погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом.
Якщо заборгованість погашено до набрання чинності  Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», тоді положення статей 1, 2, 3 вказаного Закону не застосовуються. Відтак не потребує доведення факт включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість, яка є предметом регулювання цим Законом, не нараховуються, а нараховані підлягають списанню, у зв`язку з припиненням зобов`язань щодо їх сплати, на підставі частини третьої  статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».
Суди попередніх інстанцій встановили, що на виконання умов договору купівлі-продажу природного газу протягом 2015 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 3 041 936, 18 грн. При цьому судами встановлено, що хоча відповідач і несвоєчасно розраховувався за отриманий у позивача газ, проте, станом на 01.01.2016 заборгованості у відповідача перед позивачем не було, останній платіж відповідно до розрахунку позивача, відповідачем здійснений 07.12.2015, тобто до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».
Таким чином, господарські суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правомірних висновків про те, що заявлені позивачем до стягнення пеня в сумі 336282,51 грн, три проценти річних у сумі 18463,07 грн та інфляційні втрати у сумі 215029,09  грн у зв`язку з несвоєчасною оплатою відповідачем вартості поставленого природного газу, який використовувався для виробництва теплової енергії, і така заборгованість погашена відповідачем до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», не нараховуються та підлягають списанню відповідно до вимог статті 7 вказаного закону, а виконання такої норми (списання санкцій) не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.
З огляду на наведене,  колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду погоджується з висновками господарських судів першої та апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову, а доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що постанова суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції прийняті з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для її зміни чи скасування немає.
Судові витрати
Зважаючи на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника. 
Висновки щодо застосування норми права
Частиною 3  статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.
Частина 3  статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії»  є нормою прямої дії. При цьому застосування приписів частини 3  статті 7 цього Закону  не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. 
При цьому застосування цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої статтями 1,  2,  3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», за умови погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом.
Якщо заборгованість погашено до набрання чинності  Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», тоді положення статей 1, 2, 3 вказаного Закону не застосовуються. Відтак не потребує доведення факт включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість, яка є предметом регулювання цим Законом, не нараховуються, а нараховані підлягають списанню, у зв`язку з припиненням зобов`язань щодо їх сплати, на підставі частини третьої  статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд 
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 09.10.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2020 у справі №925/853/19 залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                     О. Баранець
Судді                                                                                                                  О. Мамалуй
                                                                                                                       В. Студенець