ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

22 червня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 923/901/19	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Аленіна О.Ю.
суддів: Лавриненко Л.В., Філінюка І.Г.   

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Комунального підприємства "Міськтеплокомуненерго"
на рішення Господарського суду Херсонської області від 16.12.2019
по справі №923/901/19
за позовом Колективного виробничо-торгівельного підприємства "Дайна"
до Комунального підприємства "Міськтеплокомуненерго"
про стягнення 176 299 грн.    

ВСТАНОВИВ
У жовтні 2019 Колективне виробничо-торгівельне підприємство "Дайна" (далі - КВТП "Дайна") звернулося до Господарського суду Херсонської області із позовом до Комунального підприємства "Міськтеплокомуненерго" (далі - КП "Міськтеплокомуненерго"), в якому просило стягнути з  відповідача на свою користь 176 299 грн вартості виконаних робіт та використаних матеріалів. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилаючись на приписи ст.ст. 1212, 1213 ЦК України зазначив, що виконав роботи на об`єкті відповідача, за згодою останнього, однак правової підстави на отримання результатів виконаних робіт у відповідача немає, оскільки між сторонами відсутні договірні відносини щодо капітального ремонту частини будівлі майстерні КП "Міськтеплокомуненерго", що встановлено під час розгляду справи №923/915/16. Такі обставини, як вважає позивач, вказують на приріст майна відповідача за рахунок КВТП "Дайна".
Під час розгляду справи у судів першої інстанції, відповідач звертався до суду із клопотанням про застосування наслідків пропуску позовної давності. 
Рішенням Господарського суду Херсонської області від 16.02.2020 визнано поважними причини пропущення позивачем позовної давності, позов задоволено повністю, стягнуто з КП "Міськтеплокомуненерго" на користь КВТП "Дайна" 176299 грн вартості виконаних робіт та використаних матеріалів та 2644, 88 грн витрат по сплаті судового збору. 
В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що судовими рішеннями у справі №923/915/16 встановлено відсутність договірних відносин, між КВТП "Дайна" і КП "Міськтеплокомуненерго" щодо капітального ремонту частини будівлі майстерні для КП "Міськтеплокомуненерго". Після проведеного КВТП "Дайна" ремонту, відповідач володіє та використовує вказане приміщення у своїй господарській діяльності. При цьому, правові підстави для користування зазначеним об`єктом ремонту та використаними для ремонту матеріалами у відповідача відсутні. 
Посилаючись на приписи ст.ст. 1212, 1213 ЦК України суд першої інстанції відзначив, що спірне майно позивача (результат будівельних робіт) неможливо повернути позивачу (виділення неможливе без пошкодження). Отже, відповідач має відшкодувати на користь позивача вартість виконаних останнім робіт і використаних матеріалів для ремонту частини будівлі майстерні КП "Міськтеплокомуненерго" загальною вартістю 176    299 грн, яка підтверджена експертною оцінкою кошторисної вартості робіт по об`єкту будівництва від 15 червня 2016 року; висновком №46/216 судової будівельно-технічної експертизи від 13 лютого 2019 року та звітом щодо достовірності вартості робіт на об`єкті від 18 березня 2016 року.
З приводу заяви відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, місцевим господарським судом відзначено, що відповідач в межах трирічного строку позовної давності звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовом до КП "Міськтеплокомуненерго" про стягнення грошових коштів. З 22.08.2016 трирічний строк позовної давності перервався та розпочався заново і сплинув 22.08.2019. Проте, судом першої інстанції було враховано час після завершення розгляду справи №923/915/16, необхідний для підготовки нової позовної заяви (з іншим обґрунтуванням) та подання її до господарського суду Херсонської області, а тому суд визнав поважними причини пропуску позивачем строку позовної давності.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, КП "Міськтеплокомуненерго" звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Херсонської області у справі №923/901/19 та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, не застосувавши до спірних правовідносин приписи ст. 376 ЦК України щодо наслідків самочинного будівництва. Крім того, місцевим господарським судом неправильно застосуванні норми матеріального права, зокрема ст. 1212 ЦК України. Суд першої інстанції, як вважає скаржник, грубо порушив принцип диспозитивності судового розгляду визначивши причини пропуску строку позовної давності та самостійно застосувавши наслідки їх пропуску. Крім того, суд фактично переоцінив фактичні обставини встановлені судом апеляційної інстанції у справі №923/915/16 між тими ж сторонами.
Посилаючись на приписи ст. 376 ЦК України апелянт зазначає, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. Втім, як стверджує апелянт, відповідне право власності не зареєстроване, а тому підстав вимагати відшкодування витрат не має.
Скаржник наголошує на відсутності відомостей про прийняття в експлуатацію будівель в яких, за твердженням позивача, здійснювався ремонт. Навпаки, як стверджує скаржник, працівники КП «Міськтеплокомуненерго» в заявах свідків вказали, що мало місце нове будівництво будівель майстерень на місці навісу для зварювальних робіт. Таким чином, як вважає апелянт, суд першої інстанції помилково визнав роботи належним будівництвом виконаним в межах декларації ДАБІ на право капітального ремонту. Також, суд першої інстанції необґрунтовано включив до вартості безпідставно набутого майна витрати на оплату праці будівельників.
На думку апелянта, місцевий господарський суд також на власний розсуд визначив поважні причини пропуску позовної давності для позивача та застосував наслідки поважності їх пропуску.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.04.2020 відкрито апеляційне провадження у справі №923/901/19 за апеляційною скаргою КП "Міськтеплокомуненерго" на рішення Господарського суду Херсонської області від 16.12.2019.
07.05.2020 судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу від КВТП "Дайна" в якому позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
В обґрунтування своїх заперечень позивач зазначає, що апелянтом не наведено доводів незаконності і необґрунтованості рішення та неправильності установлення обставин, які мають значення для справи. Так, посилаючись на обставини фактичного здійснення позивачем самочинного будівництво на земельній ділянці виділеній КП «Міськтеплокомуненерго» в постійне користування, апелянт не надав жодних доказів та не навів доводів, на підтвердження цієї обставини.
За твердженням позивача, ним не здійснювалось самочинне будівництво, а здійснювалися роботи по капітальному ремонту на об`єкті відповідача. Так, будівництво проводилось у приміщені майстерні КП «Міськтеплокомуненерго», за домовленістю між КП «Міськтеплокомуненерго» та КВТП «Дайна», оформленою лише дефектним актом від 15.03.2015 року.
Позивач відзначає, що відповідачем не було наведено жодного доводу на спростування обставин визначених позивачем та встановлених судом, щодо безпідставного збагачення відповідача за рахунок позивача, зокрема за рахунок тримання у себе та використання майна, результатів виконаних робіт із капітального ремонту. Отже, як вважає позивач, судом першої інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин приписи ст. ст.1212, 1213 ЦК України.
Вважає позивач обґрунтованою й позицію суду першої інстанції щодо можливості поновлення строків позовної давності.
Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
В ході апеляційного розгляду даної справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України. Позивач скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.
Як вбачається з наявних матеріалів справи, 17 липня 2013 року між КВТП "Дайна" (підрядник) та КП "Міськтеплокомуненерго" (замовник) укладено договір підряду №17/07 за умовами п. 1.1 якого підрядник зобов`язався за дорученням замовника у відповідності до умов договору виконати роботу по капітальному ремонту будівлі майстерні для КП Міськтеплокомуненерго" по вул. Лєрмонтова, 21 у місті Гола Пристань Херсонської області, а замовник зобов`язувався прийняти роботу та оплатити її вартість.
Сторони договору у п. 5.1 погодили розмір вартості робіт, яка визначена відповідно до умов договору та кошторису у розмірі 284    270 гривень. 
У відповідності до п.п. 5.3., 5.4. договору у разі виконання додаткових робіт, не передбачених цим договором або відсутності розцінок на окремі види робіт, які не охоплені нормативними розцінками, розрахунки проводяться на підставі узгодженої калькуляції з врахуванням фактично виконаних обсягів робіт та вартості витрачених матеріалів та людино-годин. Перегляд ціни договору (яка є частиною проектно-кошторисної документації до договору) обґрунтовується розрахунками та оформляється сторонами шляхом підписання додаткових угод.
Згідно з розділом 6 договору замовник зобов`язувався здійснювати оплату робіт Підрядника, наступним чином: протягом 3-х банківських днів з моменту підписання договору перерахувати на банківський рахунок підрядника передплату у розмірі 23 802,00 гривень та здійснити повний розрахунок за кошторисною вартістю робіт протягом 5 банківських днів після підписання акту здачі-прийому робіт.
Відповідно до умов п. 7.2. договору підрядник зобов`язався виконати роботу до 17.07.2014 із правом дострокового виконання.
За умовами пунктів 9.1, 9.2 договору здача - приймання виконаних робіт здійснюється за актом протягом п`яти днів, з моменту отримання повідомлення Замовником про готовність предмету підряду до приймання. У випадку мотивованої відмови Замовника прийняти виконані роботи Сторонами складається акт з переліком претензій Замовника, в якому вказуються терміни усунення недоліків у виконаних роботах.
Відповідно до акту приймання виконаних будівельних робіт № 4 за грудень 2015 року позивачем виконано робіт на суму 176    299 грн. 
Відповідачем даний акт не підписано та розрахунок за вказані у ньому роботи не здійснено. 
У серпні 2016 КВТП "Дайна" звернулося до Господарського суду Херсонської області із позовом до КП "Міськтеплокомуненерго" в якому просило, серед іншого, стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором підряду в сумі 176    299 грн. 
В обґрунтування позовних вимог, КВТП "Дайна" зазначило, що КП "Міськтеплокомуненерго", як замовником не виконані взяті на себе зобов`язання по оплаті виконаних робіт та не сплачено за виконані роботи за Актом №4 за грудень 2015 року в розмірі 176    299 грн.
Рішенням Господарського суду Херсонської області від 14 червня 2018 по справі №923/915/16, яке залишено без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.03.2019 та постановою Верховного Суду від 20.06.2019, в задоволенні позовних вимог відмовлено.
За приписами ч.4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Колегія суддів зазначає, що судами по справі №923/915/16, на підставі наявних матеріалів справи та висновку експерта встановлено обставини, які не потребують доказування під час розгляду справи №923/901/19, а саме факт виконання робіт (капітального ремонту) на об`єкті відповідача, їх кількість, якість та вартість. 
Також, суд першої інстанції по справі №923/915/16, з яким погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, дійшов висновку, що позивачем не доведено, що у КП "Міськтеплокомуненерго" виникло зобов`язання здійснити оплату виконаних позивачем робіт у грудні 2015 року саме в рамках договору підряду № 17/07.
Звертаючись із позовом у справі, що наразі переглядається судом апеляційної інстанції, позивач посилаючись на приписи ст.ст. 1212, 1213 ЦК України зазначив, що враховуючи встановлення судами факту відсутності між сторонами договірних відносин стосовно відремонтованого майна та фактичне користування спірним майном відповідачем, між сторонами виникли кондиційні зобов`язання.
Як стверджує позивач, відповідач має відшкодувати йому вартість виконаних робіт і використаних матеріалів для ремонту частини будівлі майстерні КП "Міськтеплокомуненерго", що розташована за адресою: вул. Лєрмонтова, 21, у м. Гола Пристань Херсонської області а саме, щодо облаштування побутових приміщень у майстерні, загальною вартістю 176    299 грн. 
Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем заявлено про застосування наслідків пропуску позовної давності. 
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог. 
З приводу пропуску строку позовної давності місцевий господарський суд встановив, що позивачем було пропущено законодавчо визначений трирічний строк звернення із позовом до суду, проте з власної ініціативи Господарський суд Херсонської області визнав поважними причини пропуску позивачем строку позовної давності.
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає наступне. 
За приписами ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. 
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Так, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для зміни майнового стану цих осіб.
З аналізу зазначених правових норм вбачається, що зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов. 
По-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння.
По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою. 
По-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України).
За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Відсутністю правової підстави вважають такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України.
Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознак безпідставності такого виконання.
Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
Отже, якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у вигляді розірвання договору.
Вищевказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 3 червня 2016 року у справі №6-100цс15.
Відтак, задля застосування до спірних правовідносин у справі ст. 1212 ЦК України, необхідно встановити факт наявності або відсутності між сторонами у справі договірних правовідносин. 
Колегія суддів зазначає, що зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
За приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Частиною 1 ст. 174 Господарського кодексу України визначено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Як вже було зазначено вище, господарськими судами першої та вищих інстанцій розглядалась справа за позовом КВТП «Дайна» до КП «Міськтеплокомуненерго» про стягнення заборгованості за договором підряду в сумі 176    299 грн.
Під час розгляду справи №923/915/16 судам встановлено, що виконання КВТП "Дайна" будівельних робіт зазначених в Акті №4 за грудень 2015 року було здійснено після закінчення визначеного сторонами договору строку їх виконання, а тому у відповідача не виникло обов`язку здійснити оплату виконаних позивачем робіт саме на підставі договору підряду №17/07.
До того ж, судами по справі №923/915/16 встановлено, що сторони договору №17/07 у п. 5.1 погодили розмір вартості робіт, яка визначена відповідно до умов договору та кошторису у розмірі 284    270 грн. Між сторонами не було укладено додаткової угоди до Договору щодо проведення додаткових будівельних робіт та збільшення твердої договірної ціни. Відтак, позивачем не доведено обставин наявності у відповідача зобов`язання з оплати виконаних позивачем додаткових робіт на суму 176    299 грн саме на підставі договору.
Отже, обставини встановлені Господарським судом Херсонської області у рішенні від 14 червня 2018 по справі №923/915/16, свідчать про те, що роботи визначені в Акті №4 за грудень 2015 року здійсненні КВТП "Дайна" поза межами укладеного з КП "Міськтеплокомуненерго" договору підряду №17/07.
За приписами ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. 
У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної у рішенні по справі № 6-3090цс15, кондиційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої особи (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Для кондиційних зобов`язань характерним є приріст майна у набувача без достатніх правових підстав.
Враховуючи встановлені судовими рішеннями у справі № 923/915/16 факти, а саме відсутність між сторонами договірних відносин стосовно відремонтованого майна (робіт та матеріалів використаних для здійснення ремонту приміщень Відповідача) та фактичне користування спірним майном відповідачем, у останнього виникли кондиційні зобов`язання.
Колегія суддів зазначає, що у спірному випадку, в силу характеру ремонтних та будівельних робіт, здійснених позивачем, та саме в результаті яких відповідач і набув спірне майно, більша частина будівельних матеріалів була одразу спожита і тепер є утвореним невід`ємним поліпшенням об`єкту відповідача, тобто у відповідача, фактично, відбувся приріст майна без достатньої на це правової підстави, яке наразі перебуває у його власності та не може бути повернуте позивачу в натурі.
За таких підстав, відповідач має відшкодувати на користь позивача вартість виконаних останнім робіт і використаних матеріалів для ремонту частини будівлі майстерні КП "Міськтеплокомуненерго", що розташована за адресою: вул. Лєрмонтова, 21, у м. Гола Пристань Херсонської області а саме, щодо облаштування побутових приміщень у майстерні, загальною вартістю 176    299 грн.
Колегією суддів не приймаються до уваги твердження апелянта з приводу того, що позивачем було здійснено самочинне будівництво на земельній ділянці виділеній КП "Міськтеплокомуненерго" в постійне користування з огляду на таке. 
Згідно з частиною 1 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. 
За змістом спеціальної матеріально-правової норми, викладеної у частині 1 статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які є умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 12.03.2018 № 61/2016, проведеної у межах справи №923/915/16, за умови, якщо прибудова з північного боку будівлі майстерні КП "Міськтеплокомуненерго" по вул. Лєрмонтова, 21 в м. Гола Пристань була введена в експлуатацію належним чином та розміщена в межах виділеної належним чином земельної ділянки, роботи, які зазначені в акті № 4 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2015 року відносяться до капітального ремонту.
Отже, характер виконаних будівельних робіт свідчить про здійснення позивачем капітального ремонту, який не може бути віднесений до самочинного будівництва. Крім того, як свідчать наявні матеріли справи, та не заперечується сторонами, здійснені позивачем будівельні (ремонтні) роботи виконувались на закритій території відповідача і не могли бути виконані без відома останнього.
Щодо заяви відповідача про пропуск позивачем строків позовної давності колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно з ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. 
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст.261 ЦК України).
Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. Якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
У визначенні моменту виникнення права на позов відображаються як об`єктивні, так і суб`єктивні моменти: об`єктивний - сам факт порушення права, суб`єктивний - особа дізналась або могла дізнатись про це порушення.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.
Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі Відкритого акціонерного товариства "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").
Так відповідач в своїй заяві про застосування наслідків пропуску позовної давності зазначає, що будівництво майстерні було завершено в грудні 2015, про що свідчить акт виконаних робіт №4 за грудень 2015 наданий позивачем, а тому відповідач вважає, що позивач пропустив трирічний строк на звернення із даним позовом до суду.
Колегія суддів погоджується з таким твердження відповідача, оскільки  КВТП "Дайна" будівельні роботи, які відображені в Акті №4 здійснені у грудні 2015, і саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення із позовом про стягнення з відповідача на свою користь вартості виконаних робіт та використаних матеріалів на підставі ст.ст. 1212, 1213 ЦК України.
Проте, у серпні 2016 року КВТП "Дайна" звернулося до Господарського суду Херсонської області із іншим позовом до КП "Міськтеплокомуненерго", а саме про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 176    299 грн у зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором підряду від 17.07.2013 №17/07, в частині оплати виконаних робіт у грудні 2015 року за актом № 4.
Натомість, із позовом про стягнення вартості виконаних робіт та використаних матеріалів на підставі ст.ст. 1212, 1213 ЦК України КВТП "Дайна" звернулося до суду першої інстанції 23.10.2019.
Враховуючи початок перебігу строку позовної давності та дату звернення КВТП "Дайна" із позовом до суду про стягнення з відповідача вартості виконаних робіт та використаних матеріалів на підставі ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем було пропущено загальний трирічний строк позовної давності, який застосовується до спірних правовідносин.  
За приписами ст. 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється: 1) якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); 2) у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом; 3) у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини; 4) якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан.
Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Наявні матеріали справи не місять, а сторонами не надано доказів на підтвердження зупинення перебігу позовної давності або його переривання. 
Частинами 4 та 5 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
За змістом частини 1 статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини 5 статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. 
Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати, зокрема, можливість поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Фінікарідов проти Кіпру").
Питання поважності причин пропущення позовної давності (наявність обставин, які з об`єктивних, незалежних підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову) вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. 
При вирішенні питання про захист порушеного права, у разі пропущення позовної давності суд: а) у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які обґрунтовують поважність причин пропущення позовної давності; б) вирішує дане питання у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини; в) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставини справи в їх сукупності, керуючись законом.
Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).
Чинним законодавством не передбачено переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який безпосередньо розглядає спір.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. 
Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цих принципів (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону.
Як вбачається з наявних матеріалів справи КВТП "Дайна" вперше звернулося із позовом про стягнення заборгованості з відповідача у серпні 2016. 
Розгляд справи №923/915/16 тривав до червня 2019, що пов`язано з призначенням по справі судової експертизи, апеляційним та касаційним оскарженням рішення суду першої інстанції. 
Із позовом про стягнення грошових коштів, який ґрунтується на приписах ст.ст. 1212, 1213 ЦК України позивач звернувся до суду першої інстанції 23.10.2019, про що свідчить штамп на першому аркуші позовної заяви. 
Враховуючи тривалий розгляд справи №923/915/16, який пов`язаний зокрема із призначенням по справі судової експертизи, переглядом справи у садах апеляційної та касаційної інстанцій, необхідність певного часу для підготування нового позову, з урахуванням висновків судів по справі №923/915/16, колегія суддів вважає, що застосування у даній справі строків позовної давності та відмова у позові, з підстав спливу позовної давності, не буде відповідати таким засадам цивільного законодавства, як справедливість добросовісність і розумність.  
З урахуванням вищевикладеного, судова колегія вважає, що позивачем строк позовної давності було пропущено з поважних причин, а тому порушене право позивача підлягає захисту, шляхом задоволення заявлених позовних вимог. 
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. 
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Наведені в апеляційній скарзі порушення не знайшли свого підтвердження, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду Херсонської області від 16.02.2020. 
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України,  колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Херсонської області від 16.12.2019 у справі №923/901/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 22.06.2020.

Головуючий суддя                                                                      Аленін О.Ю.

Суддя                                                                                  Лавриненко Л.В. 

Суддя                                                                                   Філінюк І.Г.