ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 р. 	Справа № 520/3662/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Жигилія С.П. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 23.03.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Рубан В.В., м. Харків по справі № 520/3662/2020
за позовом              Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  
до              Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)      третя особа               Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" 
про скасування постанов,
ВСТАНОВИВ
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові (далі по тексту - Київський ВДВС у м. Харкові, перший відповідач), Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (далі по тексту - другий відповідач), в якому просив суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову Державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Конюхової В.А. від 14 березня 2014 року про стягнення з боржника виконавчого збору (ВП 42436504),
- визнати протиправною та скасувати постанову Державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Конюхової В. А. про відкриття виконавчого провадження від 07 березня 2014 року ВП 42433076,
- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області (м.Харків) від 28 лютого 2020 року Івченко Д.Ю. про відкриття виконавчого провадження за ВП 61414003;
- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області (м. Харків) від 28 лютого 2020 року Івченко Д.Ю. про арешт майна боржника ВП 61413860,
- визнати протиправною та скасувати постанову від 28 лютого 2020 року державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області (м.Харків) Івченко Д.Ю. про арешт майна боржника ВП 61414003;
- визнати протиправною та скасувати постанову 03 березня 2020 року, що винесена Державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області (м.Харків) Гордійчук Веронікою Сергіївною про об`єднання виконавчих провадження №61414003 у зведене виконавче провадження №61439986.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 23.03.2020 по справі № 520/3662/2020 позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Київського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) (61024, м.Харків, вул. Студентська, 5/6), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" про скасування постанов - повернуто позивачу.
Копію ухвали разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами надіслано особі, яка подала позовну заяву.
Роз`яснено позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Позивач, не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 23.03.2020 по справі № 520/3662/2020, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги з посиланням на ч.2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» стверджує, що юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції вони видані. Крім того, пояснив, що судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі помилково включено до позовних вимог оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 42433706. Пояснив, що 03.03.2020 державним виконавцем Київського ВДВС у м. Харкова СМУ Міністерства юстиції України Гордійчук В.С. об`єднано у зведеному виконавчому провадженні № 61439986 виконавчі провадження № 42433076, № 61414003 та всі інші провадження по стягненню коштів із ОСОБА_1 . З посиланням на постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 по справі № 660/612/16-ц, від 24.04.2019 по справі № 805/3267/16-а, вказує, що оскільки чинним законодавством не врегульовано порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, такі справи слід розглядати за правилами адміністративного судочинства. Зазначила, що позивачем було заявлено вимогу про витребування у державного виконавця матеріалів зведеного виконавчого провадження, оскільки лише за результатами їх розгляду можливо визначити, чи є можливим об`єднання заявлених позовних вимог в одне провадження. Однак,  судом першої інстанції не взято до уваги вказану вимогу позивача.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч1 ст.312 КАС України). 
Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Приймаючи рішення про повернення позовної заяви ФОП ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем об`єднано в одну позовну заяву кілька вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства (господарського та адміністративного), що є порушенням вимог ч. 6 ст. 21 та ч. 4 ст. 172 КАС України та підставою для повернення позовної заяви. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 6 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо  порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що предметом оскарження у даній справі є постанови державного виконавця :
про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору від 14.03.2014 ВП № 42436504 щодо стягнення з позивачки виконавчого збору у розмірі 866,68 грн., в зв`язку з виконанням наказу № 922/754/13-г, виданого 09.01.2014 Вищим господарським судом України;
про відкриття виконавчого провадження від 07.03.2014 ВП № 42433076, щодо виконання судового наказу № 922/754/13-г, виданого 09.01.2014 Господарським судом Харківської області  про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ПАТ "Кредобанк" заборгованості за кредитним договором в розмірі 866 681,14 грн.; 
про відкриття виконавчого провадження від 28.02.2020 ВП № 61414003, щодо виконання постанови державного виконавця № 42433076 від 14.03.2014 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 86668,11 грн.; 
про арешт майна боржника від 28.02.2020 ВП № 61413860, відкритого з виконання постанови державного виконавця від 14.03.2014 ВП № 42463504 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору;
про арешт майна боржника від 28.02.2020 ВП № 61414003, відкритого з виконання постанови державного виконавця від 14.03.2014 ВП № 42433076 щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору;
про об`єднання виконавчих проваджень  у зведене виконавче провадження від 03.03.2020 ВП №61414003, щодо об`єднання виконавчих проваджень №61414003 у зведене виконавче провадження №61439986.
Отже, предметом оскарження у даній справі є постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та інші постанови державного виконавця, винесені в рамках виконавчих проваджень з виконання постанов державного виконавця про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору, а також постанова про відкриття виконавчого провадження від 07.03.2014 ВП № 42433076 щодо виконання судового наказу, виданого господарським судом, а також постанова про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження.
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція).
У рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви N 29458/04 та N 29465/04, §24) ЄСПЛ закріпив поняття "суд, встановлений законом", яке стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність.
Фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії" (заявам 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року) визначено, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)". 
Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 
За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами. 
Тобто, примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу. 
Отже, постанова про стягнення виконавчого збору є самостійним виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню. 
Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців. 
Відповідно до частини першої статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. 
Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина перша статті 327 Господарського процесуального кодексу України). 
Відповідно до статті 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. 
Частиною першою статті 340 Господарського процесуального кодексу України визначено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. 
Право на оскарження рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця закріплено і у ч.1 ст.447 Цивільного процесуального кодексу України, якою передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч.1 ст.448 ЦПК України).
Отже, як право на звернення зі скаргою, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ГПУ або ЦПК, та його примусовим виконанням.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження. 
Частиною першою статті 287 КАС передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. 
Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені й Законом України «Про виконавче провадження», згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. 
Водночас, частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. 
Таким чином, Закон України «Про виконавче провадження» установлює спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства. 
Беручи до уваги наведені правові норми у контексті вирішення питання юрисдикційної належності спору, що виник у зв`язку з прийняттям постанови про стягнення виконавчого збору, здійсненням виконавчого провадження на виконання такої постанови та стягненням з боржника зазначеного збору, колегія суддів дійшла висновку, що розгляд таких спорів віднесено до юрисдикції адміністративних судів.
Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 15.01.2020 по справі № 1.380.2019.001073 (провадження № 11-709апп19). 
Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що спір щодо оскарження постанов державних виконавців від 14.03.2014 ВП № 42436504 щодо стягнення з позивачки виконавчого збору, від 28.02.2020 ВП № 61414003 про відкриття виконавчого провадження по виконанню постанови державного виконавця про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору, від 28.02.2020 ВП № 61413860 про арешт майна боржника в рамках виконавчого провадження, відкритого з виконання постанови державного виконавця про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору, від  28.02.2020 ВП № 61414003 про арешт майна боржника в рамках виконавчого провадження, відкритого з виконання постанови державного виконавця щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Та обставина, що позивачкою в одному позові оскаржуються як вищезазначені постанови державного виконавця, які стосуються стягнення виконавчого збору, так і постанова про відкриття виконавчого провадження від 07.03.2014 ВП № 42433076 щодо виконання судового наказу № 922/754/13-г, виданого Господарським судом Харківської області , щодо якої законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця - в порядку господарського  судочинства судом, який видав виконавчий документ, - на думку колегії суддів, не є перешкодою для відкриття провадження в частині вимог, які підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. При цьому, суд не позбавлений можливості відмовити у відкритті провадження в частині позовних вимог, які, на його думку, підлягають розгляду судом іншої юрисдикції (п.1 ч.1 ст.170 КАС України). 
Крім того, позивачка стверджує, що постановою державного виконавця Гордійчук В.С. від 03.03.2020, яка також є предметом оскарження у даному позові, всі наявні виконавчі провадження (зокрема, 42433076, 61414003) було об`єднано у зведене виконавче провадження ВП № 61439986. 
Однак, такі доводи позивачки судом першої інстанції не було перевірено, незважаючи на те, що об`єднання виконавчих проваджень щодо виконання різних виконавчих документів (у т.ч. наказів господарського суду, постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору тощо), має значення для визначення юрисдикції спору щодо оскарження дій та рішень державного виконавця. 
Так, за змістом статті 30 Закону України "Про виконавче провадження", виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.
За зведеним виконавчим провадженням виконавець вчиняє виконавчі дії щодо виконання усіх судових рішень, незалежно від того, за правилами якої юрисдикції і якими судами вони ухвалені. 
При цьому, законодавство не передбачає порядку розгляду скарг на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій. 
Отже, оскільки чинним законодавством не врегульовано порядку судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, то відповідно до частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України такі спори відносяться  до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства. 
Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постановах від 15.05.2019 по справі № 924/1389/13, від 24.04.2019 по справі № 805/3267/16-а, від 10.04.2019 по справі № 908/595/18, від 10.04.2019 по справі № 908/2520/16, від 13.02.2019 по справі № 808/2265/16, від 05.12.2018 по справі № 904/7326/17, від 17.10.2018 по справах № 927/395/13, № 5028/16/2/2012, від 12.09.2018 по справі № 906/530/17, від 14.03.2018 по справі № 660/612/16-ц. 
Беручи до уваги викладене, без вивчення змісту зведеного виконавчого провадження ВП № 61439986 та з`ясування, які саме виконавчі провадження увійшли до цього зведеного виконавчого провадження (номери проваджень, підстава їх відкриття, ким видані відповідні виконавчі документи), - висновок суду першої інстанції про непідсудність даного спору адміністративному суду є передчасним. 
У відповідності до п.1, п.4 ч.1 ст.320 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Беручи до уваги вищенаведене, ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 23.03.2020 по справі № 520/3662/2020 підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду (зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі). 
Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 311, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу  Харківського окружного адміністративного суду від 23.03.2020 по справі № 520/3662/2020 - скасувати. 
Прийняти постанову, якою справу № 520/3662/2020 направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Роз`яснити, що відповідно до п. 3 Розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, cтрок на оскарження постанови продовжується на строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Головуючий суддя 	(підпис)	Т.С. Перцова 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.Б. Русанова    С.П. Жигилій