ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2020 р. 	Справа № 520/945/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Сіренко О.І. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 04.03.20 року по справі № 520/945/2020
за позовом      ОСОБА_1  
до     Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення              
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення, в якому просив суд визнати бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення протиправною та зобов`язати призначити на користь ОСОБА_1 одноразову страхову допомогу та щомісячні страхові виплати у зв`язку із втратою годувальника на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії №000444 серії 10 ААА від 15.12.2014, якою встановлено причинний зв`язок смерті застрахованої особи із його професійним захворюванням.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувана бездіяльність відповідача є протиправною та такою, що суперечить нормам законодавства, яке регулює спірні правовідносини.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2020 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, в апеляційній скарзі позивач зазначає, що як встановлено рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.12.2018 у справі № 520/9374/18, чоловік позивачки, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на обліку у Відділі ФССНВ в Калінінському районі м. Донецька з 01.04.2001.
До позовної заяви також надані медичні документи, достовірність яких не заперечувалась відповідачем, з яких вбачаються причини смерті чоловіка позивачки, а саме: лікарське свідоцтво про смерть № 334 від 30.01.2014 року; акт розслідування професійного захворювання; посмертний епікриз КП "ЦПМСД №3 м. Донецька" від 19.03.2014; висновок судово-медичного експерта № 294 від 03.03.2014; висновок медико-експертної комісії ДУ "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України" від 10.11.2014 року;
Позивач звертає увагу, що питання достовірності довідки МСЕК було предметом дослідження при розгляді справи № 520/9374/18, за наслідками розгляду якої суд у рішенні зазначив: «Доказів того, що зазначена довідка є недійсною відповідачем до матеріалів справи не надано, тому у суду не має підстав визнавати її недійсною.»
Позивач звертає увагу, що як слідує із назви та змісту розпорядження Кабінету Міністрів України № 1085- р від 07.11 2014, вищим органом виконавчої влади, було визначено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.
Зміст цього розпорядження не конкретизує, які органи державної влади припинили свої повноваження повністю, а які - частково.
Очевидно, що в умовах неочікуваної військової агресії, внаслідок якої здійснювалась окупація частина територій України - Кабінет Міністрів України не мав можливості визначити точний перелік органів державної влади, які все ж продовжували свою діяльність.
Проте неможливо виключати, що обласний центр медико-соціальної експертизи, незважаючи на окупацію м. Донецька терористичними угрупуваннями, продовжував виконувати свої повноваження, адже з урахуванням промислової специфіки регіону, його діяльність була вкрай необхідною для дуже багатьох родин.
Також, позивач звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014 було зобов`язано Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації забезпечити до 01.12.2014 переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.
Незважаючи на вимоги вказаної постанови Уряду та окупацію м. Донецька, перереєстрація обласного центру медико-соціальної експертизи на підконтрольній Україні території, а саме у м. Краматорську було здійснено лише 26.03.2015, що не заперечується Відповідачем та підтверджено оскаржуваним рішенням суду.
Вказана обставини якраз і підтверджує, що попри окупацію м. Донецька, обласний центр медико-соціальної експертизи все ж міг продовжувати свою діяльністю.
Це узгоджується із розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1085-р від 07.11 2014, яким було визначено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово здійснюють свої повноваження не в повному обсязі.
Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу позивача в якому серед іншого зазначено, що діяльність відділення виконавчої лиректтії Фонлу соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Калінінському районі м. Донецька припинено.
При цьому, відповідно, до пункту 5 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону України № 1105 управління виконавчої дирекції Фонду є правонаступниками управлінь та відділень Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та відділень Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.
Наказом управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 26.10.2017 року № 272 «Про припинення діяльності відділень управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області» з 01.01.2018 року Донецьке міське відділення у Калінінському районі припинило свою діяльність, передавши виконання статутних завдань Краматорському міському відділенню управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області.
Підпунктом 10 пункту 5.1 частини 5 Порядку №11 зазначено, що для призначення щомісячних страхових виплат до органу Фонду надається висновок МСЕК про причинний зв`язок смерті потерпілого з наслідками раніше отриманого трудового каліцтва чи професійного захворювання;
Частиною 8 статті 42 Закону України №1105 передбачено, що у разі смерті потерпілого суми страхових виплат особам, які мають на це право, визначаються із середньомісячного заробітку потерпілого за вирахуванням частки, яка припадала на потерпілого та працездатних осіб, що перебували на його утриманні, але не мали права на ці виплати.
У разі якщо смерть потерпілого, який одержував щомісячні страхові виплати, настає внаслідок ушкодження здоров`я від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, розмір щомісячної страхової виплати особам, які мають на це право встановлюється виходячи з розміру щомісячної страхової виплати на день смерті потерпілого. Причинний зв`язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим - ушкодженням здоров`я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів. Одноразова допомога сім`ї та особам, які перебували на утриманні, у цьому випадку не виплачується.
Пунктом 5.2.3. частини 5 Порядку №1.1 встановлено, що право осіб, які перебували на утриманні потерпілого, який одержував щомісячну страхову виплату, настає з дати встановлення медико-соціальної експертної комісії (далі по тексту - МСЕК) причинного зв`язку смерті потерпілого з раніше одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. |
Згідно пункту 1 частини 2 статті 16 Закону України №1105 встановлено, що застраховані особи зобов`язані надавати Фонду достовірні документи, на підставі яких призначається матеріальне забезпечення та надаються соціальні послуги відповідно до цього Закону;
Частиною 1 статті 45 Закону №1105 передбачено, що Фонд відмовляє у страхових виплатах і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо мали місце:          навмисні дії, а також бездіяльність (приховування захворювань, невиконання приписів та обмежень лікаря) потерпілого, спрямовані на створення умов для настання страхового випадку; подання роботодавцем, іншими органами, що беруть участь у встановленні страхового випадку, або потерпілим Фонду свідомо неправдивих відомостей про страховий випадок; вчинення застрахованим умисного злочину, що призвів до настання страхового випадку.
Відповідне рішення про відмову у призначені страхових виплатах та наданні соціальних послуг направлено на адресу позивача.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р(в редакції 07.11.2014р.) «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» (далі - розпорядження № 1085) затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження. В цьому переліку значиться м. Донецьк.
Вищезазначене розпорядження №1085 встановило, що станом на 15.12.2014 року м. Донецьк, в якому знаходилась обласна профпатологічна МСЕК, що видала довідку МСЕК №000444 серії 10 ААА, набуло статусу тимчасово окупованої території.
Таким чином, вказаними актами передбачено необхілність припинення на окремих територіях у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій і Луганській областях діяльності державних підприємств, установ, організацій, їх філій (віллілень). представництв та визначено граничний термін для здійснення заходів щодо їх переміщення (до 01.12.2014).
Отже на, думку відповідача, надана позивачем довідка про причинний зв`язок смерті з професійним захворюванням або трудовим каліцтвом МСЕК №000444 серії 10 ААА, зареєстрована 15.12.2014 року, була видана обласною профпатологічною МСЕК (м. Донецьк), яка діє на території, не підконтрольній державній владі України, в порушення Постанови №595.
Також відповідач звертає увагу, що з метою реалізації свого права на отримання страхових виплат позивачу неодноразово було запропоновано звернутися до ОЦ MCE за адресою: Донецька область, м. Краматорськ , вул. Дніпропетровська, 14, для підтвердження довідки МСЕК №000444 серії 10 ААА відповідно до листа Міністерства охорони здоров`я України від 20.02.2015 № 16.01-/6392.
Відповідач наголошує, що для реалізації свого права ОСОБА_1 не вживалися жодних заходів щодо підтвердження довідки МСЕК №000444 серії 10 ААА у закладах ОЦ MCE на підконтрольній Україні території, а натомість звернулась до суду.
На думку відповідача, бездіяльність позивача, та нехтування вимогами чинних правових норм стало підставою для відмови у призначені страхових виплатах та наданні соціальних послуг у зв`язку з тим, що документи про нещасний випадок оформлені з порушенням установлених вимог.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що з 1962 року позивач, ОСОБА_1 , перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. 
18.06.2014 позивач звернулась із заявою до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Калінінському районі м. Донецька (за колишнім місцем проживання) про призначення їй одноразової страхової допомоги та щомісячних страхових виплат у зв`язку із втратою годувальника.
Однак у призначенні вказаних виплат позивачу було відмовлено.
Серед підстав для відмови було вказано на відсутність висновку МСЕК про встановлення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням та через те, що довідку №000444 серії 10ААА від 15.12.2014, яка була видана обласною профтапологічною МСЕК м. Донецька, не можна вважати такою, що складена у відповідності до вимог законодавства та не може бути прийнято у зв`язку з необхідністю ї підтвердження МСЕК на території, що контролюється українською владою.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що довідка МСЕК №000444 серії 10 ААА не може бути дійсною, оскільки не була підтверджена ОЦ MCE після переміщення на підконтрольну Україні територію.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов`язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначено Законом України від 23.09.1999 № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі - Закон № 1105-XIV в редакції Закон України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII, яка діє з 01 січня 2015 року).
Відповідно до п.п.4 та 5 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105-XIV утворено Фонд соціального страхування України, реорганізувавши шляхом злиття Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.
Фонд соціального страхування України та його робочі органи є правонаступниками Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції цього Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділень у районах і містах обласного значення, а також Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, його виконавчої дирекції, відділень цього Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі та їх робочих органів.
Згідно з ч. 3 ст. 8 вказаного Закону робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що створюються за рішенням правління Фонду на підставі затвердженої ним структури органів Фонду. Управління виконавчої дирекції Фонду є юридичними особами.
З огляду на наведені положення законодавства до відповідача у справі перейшли обов`язки щодо призначення та виплати виплат, що передбачені Законом № 1105-XIV.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-ХІУ (далі - Закон №1105), основними завданнями Фонду та його робочих органів є: 1) реалізація державної політики у сферах соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату Працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, медичного страхування; 2) надання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг відповідно до цього Закону; 3) профілактика нещасних випадків; 4) здійснення перевірки обґрунтованості видачі та продовження листків непрацездатності застрахованим особам, у тому числі на підставі інформації з електронного реєстру листків непрацездатності; 5) здійснення контролю за використанням роботодавцями та застрахованими особами коштів Фонду; 6) аналіз, та прогнозування надходження коштів від сплати єдиного внеску.
Згідно з ч. 3 ст. 8 Закону №1105 основні завдання Фонду реалізуються через робочі органи виконавчої дирекції Фонду, якими є її управління в АРК, областях, містах Києві та Севастополі. Відділення управлінь виконавчої дирекції Фонду є відокремленими підрозділами робочих органів виконавчої дирекції Фонду, що створюються за рішенням правління Фонду без статусу юридичної особи. Робочі органи виконавчої дирекції Фонду та їх відділення провадять свою діяльність від Шені виконавчої дирекції Фонду в межах та порядку, визначених цим Законом, статутом Фонду, типовим положенням про робочі органи виконавчої Дирекції Фонду та їх відділення, що затверджується правлінням Фонду, та положенням, затвердженим директором виконавчої дирекції Фонду.
Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону №1105, страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право у разі настання страхового випадку.
Належні суми страхових виплат, що з вини Фонду не були своєчасно виплачені особам, які мають на них право, у разі смерті цих осіб виплачуються членам їхніх сімей, а в разі їх відсутності - включаються до складу спадщини.
Назване вище значить, що у разі наявності такої заборгованості, члени сім`ї особи, яка отримувала страхові виплати, або спадкоємець звертаються до Фонду соціального страхування для отримання належних сум.
Як вбачається з наданих на виконання вимог ухвали суду від 29.11.2018 року відповідачем копій документів, ОСОБА_2 перебував на обліку у Відділі ФССНВ в Калінінському районі м. Донецьк з 01.04.2001 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне юціальне страхування» у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.
Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи.
За таких обставин, особа, яка перебувала на утриманні потерпілого, у разі його смерті має право на призначення страхових виплат. Факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, має значення для призначення виплат, які можуть бути призначені за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів для існування навіть коли утриманець мав заробіток, одержував пенсію тощо.
Отже, позивач, як дружина померлого ОСОБА_2 , про що свідчить копія свідоцтва про одруження (а.с. 13), довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 27.02.2014 р. (а.с. 36) має право на одержання страхових виплат.
Відповідно до п. 1.3, 1.4 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування України 19.07.2018  № 11, Управління (відділення) Фонду розглядають справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або осіб, які мають право на страхові виплати, за наявності усіх необхідних документів, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон) та цим Порядком і приймають відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження останнього документа.
Рішення про страхові виплати приймається начальником управління Фонду або за його письмовим дорученням начальником підпорядкованого відділення Фонду та оформляється постановою (у тому числі в разі призначення страхової виплати за рішенням суду), у якій зазначаються дані про потерпілого та осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах.
Копія постанови на вимогу надається потерпілому або особам, які мають право на страхові виплати у разі смерті потерпілого.
З аналізу наведеного вбачається, що в зазначеному порядку передбачена лише оформлення рішення про призначення страхових виплат у формі постанови, проте форма відмови у призначенні страхових виплат законодавцем визначена.
Відповідно до ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", фонд відмовляє у страхових виплатах і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо мали місце:
1) навмисні дії, а також бездіяльність (приховування захворювань, невиконання приписів та обмежень лікаря) потерпілого, спрямовані на створення умов для настання страхового випадку;
2) подання роботодавцем, іншими органами, що беруть участь у встановленні страхового випадку, або потерпілим Фонду свідомо неправдивих відомостей про страховий випадок;
3) вчинення застрахованим умисного злочину, що призвів до настання страхового випадку.
З відмови у призначенні ОСОБА_1 страхових виплат і соціальних послуг Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення викладеної в листі від 01.07.2019 року № 01-07/1662, вбачається, що довідка про причинний зв`язок смерті з професійним захворюванням або трудовим каліцтвом № 000444 серії 10 ААА від 15.12.2014 була видана, обласною профпатологічною МСЕК (м. Донецьк), яка діяла на території, не підконтрольній державній владі, в порушення постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей».
Отже на думку відповідача, зазначене у листі є підставою для відмови у здійсненні страхових вйплат з підстав, передбачених п. 2 ч.1 ст. 45 Закону України № 1105, а саме подання роботодавцем, іншими органами, що беруть участь у встановленні страхового випадку, або потерпілим Фонду свідомо неправдивих відомостей про страховий випадок.
Колегія суддів не погоджується з наведеними доводами відповідача, оскільки з аналізу підстав відмови у страхових виплатах і наданні соціальних послуг наведених у ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та зокрема пунту 2 ч. 1 цієї статті на який посилається відповідач, вбачається що для застосування вказаного пункту при відмові у страхових виплатах, потрібно встановити саме факт, що означені відомості є дійсно неправдивими та що заявник піл час їх подання діяв умисно.
Також, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 до позовної заяви були також надані медичні документи, достовірність яких не заперечувалась відповідачем, з яких вбачаються причини смерті чоловіка позивачки, а саме: лікарське свідоцтво про смерть № 334 від 30.01.2014 року; акт розслідування професійного захворювання; посмертний епікриз КП "ЦПМСД №3 м. Донецька" від 19.03.2014; висновок судово-медичного експерта № 294 від 03.03.2014; висновок медико-експертної комісії ДУ "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України" від 10.11.2014 року.
Більше того, у рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 28.12.2018 року по справі № 520/9374/18 суд дійшов висновку, що 15.12.2014 року МСЕК м. Донецьк видала Позивачу довідку № 000444 серії 10 ААА від 15.12.2014 року на бланку медичної документації, затвердженому Наказом МОЗ України від 30.07.2012 року № 577 з відповідною печаткою та найменуванням МОЗ України. Доказів того, що зазначена довідка є недійсною відповідачем до матеріалів справи не надано, тому у суду не має підстав визнавати її недійсною.
Отже, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення довільно тлумачить ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Враховуючи викладене, колегія суддів критично ставиться до доводів Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення викладеної викладених в листі-відмові від 01.07.2019 року № 01-07/1662, вважає їх необгрунтованими та безпідставними. 
З матеріалів справи вбачається, що починаючи з 1962 року ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , постійно доглядала за чоловіком. 
Чоловік позивача - учасник Великої вітчизняної війни, працював 48 років у шахтній промисловості України та був визнаний інвалідом III групи внаслідок професійного захворювання - «хронічний обструктивний бронхіт», отримував призначені йому страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Калінінському районі м. Донецька.
Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 є непрацездатною особою за пенсійним віком та на момент смерті чоловіка перебувала на його утриманні. 
18.06.2014 року вона звернулась із заявою до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Калінінському районі м. Донецька (за колишнім місцем проживання) про призначення їй одноразової страхової допомоги та щомісячних страхових виплат у зв`язку із втратою годувальника та по теперішній час не отримала зазначені виплати.
Відповідно до п. 5.1 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування України 19.07.2018  № 11, визначений перелік документів для призначення одноразової допомоги та щомісячних страхових виплат та передбачено, що якщо члени сім`ї потерпілого за станом здоров`я чи з інших причин не спроможні самі одержати зазначені документи, їх одержує та подає відповідний страховий експерт Фонду.
Таким чином, колегія суддів, беручи до уваги пенсійний вік позивача та предметом позову є захист соціальних прав, дійшла висновку, що у відповідності до п. 5.1 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування України 19.07.2018  № 11, для ефективного правового захисту необхідно зобов`язати відповідача вжити заходів щодо підтвердження довідки медико-соціальної експертної комісії № 000444 серії 10 ААА від 15.12.2014 року в ОЦ МСЕ на підконтрольній Україні території, а саме: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Дніпропетровська,14.
Відповідно до ч. 2 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; - визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зважаючи на те, що судом встановлено неправомірність оскаржуваного рішення відповідача, колегія суддів вважає, що належним способом захисту та поновлення порушеного права позивача  в даному випадку буде скасування відмови відповідача у призначенні ОСОБА_1 страхових виплат і соціальних послуг, що викладена в листі від 01.07.2019 року № 01-07/1662; зобов`язання відповідача вжити заходів щодо підтвердження довідки медико-соціальної експертної комісії № 000444 серії 10 ААА від 15.12.2014 року в ОЦ МСЕ на підконтрольній Україні території, а саме: Донецька область , м. Краматорськ , вул. Дніпропетровська,14 та зобов`язання відповідача повторно розглянути питання щодо призначення на користь позивача одноразову страхову допомогу та щомісячні страхові виплати у зв`язку із втратою годувальника з урахуванням висновків суду.
Колегія суддів звертає увагу на те, що ч.1 ст.10 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожному гарантовано право на свободу вираження поглядів та одержання інформації.
Зокрема, у рішенні Європейського Суду у справі "Леандер проти Швеції" від 26 березня 1987 року, серія А, № 116, § 74) зазначено, що свобода отримувати інформацію, про яку йдеться в пункті 2 статті 10 Конвенції, стосується передусім доступу до загальних джерел інформації і її основним призначенням є заборонити державі встановлювати будь-якій особі обмеження одержувати інформацію, яку інші особи бажають або можуть бажати повідомити цій особі.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог, зробив передчасні висновки.
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2020 року по справі № 520/945/2020, прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення
Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Згідно зі    статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України    (надалі також    КАС України) судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно із ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
З матеріалів справи встановлено, що позовні вимоги позивача містили одну вимогу немайнового характеру.
З матеріалів справи встановлено, що позивачем під час звернення з позовом до суду першої інстанції сплвчено судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. відповідно до квитанції про сплату № 33142 від 16.01.2020 (а.с. 1) при поданні апеляційної скарги на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2020 позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1261 грн. 20 коп. відповідно до квитанції про сплату № 36092 від 31.03.2020 року (а.с. 96).
Оскільки колегія суддів Другого апеляційного адміністративного суду дійшла висновку про часткове задоволення позову, то відповідно до вимог ч.3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, понесені позивачем витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, підлягають частковому відшкодуванню за рахунок коштів бюджетних асигнувань Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2020 по справі № 520/945/2020 - скасувати.
Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.   
Визнати бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення (код ЄДРПОУ ВП: 41419261 бул. Машинобудівників, буд. 37 м. Краматорськ, 84313) протиправною.
Скасувати відмову у призначенні ОСОБА_1 страхових виплат і соціальних послуг Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення (код ЄДРПОУ ВП: 41419261 бул. Машинобудівників, буд. 37 м. Краматорськ, 84313) викладену в листі від 01.07.2019 року № 01-07/1662.
Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення (код ЄДРПОУ ВП: 41419261 бул. Машинобудівників, буд. 37 м. Краматорськ, 84313) вжити заходів щодо підтвердження довідки медико-соціальної експертної комісії № 000444 серії 10 ААА від 15.12.2014 року в ОЦ МСЕ на підконтрольній Україні території, а саме: Донецька область, м. Краматорськ , вул. Дніпропетровська ,14.
Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення (код ЄДРПОУ ВП: 41419261 бул. Машинобудівників, буд. 37 м. Краматорськ, 84313) повторно розглянути питання щодо призначення на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце тимчасового проживання: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Червоногвардійським РВ Макіївського МУ УМВС України в Донецькій області) одноразову страхову допомогу та щомісячні страхові виплати у зв`язку із втратою годувальника з урахуванням висновків суду.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце тимчасового проживання: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення (код ЄДРПОУ ВП: 41419261 бул. Машинобудівників, буд. 37 м. Краматорськ, 84313) витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 1051 (одну тисячу п`ятдесят одну) гривню. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.А. Калиновський    О.І. Сіренко