Єдиний унікальний номер 233/5415/15-ц 
Номер провадження 22-ц/804/697/20        

Головуючий у 1 інстанції Мартиненко В.С.                                        Єдиний унікальний номер 233/5415/15-ц
Доповідач  Папоян В.В.                                                                                Номер провадження 22-ц/804/697/20

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И

23 червня 2020 року Донецький апеляційний суд в складі:
судді-доповідача Папоян В.В. 
суддів Біляєвої О.М., Тимченко О.О.,
за участю секретаря Гладуха О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 листопада 2019 року цивільну справу №233/5415/15-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (головуючий в 1 інстанції суддя Мартиненко В.С., повний текст рішення складено 27 листопада 2019 року)

В С Т А Н О В И В:
У вересні 2015 року ПАТ «Український Бізнес Банк» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, якій під час розгляду справи уточнювало. В обґрунтування вимог, зазначило, що 25 липня 2013 року між ПАТ «Укрбізнесбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №КИПНФ/1013651.1, за умовами якого банк надав позичальнику на придбання житла кредитні кошти у сумі 614250,00 грн на строк до 24 липня 2027 року зі сплатою 18,20 % на рік та щомісячної комісії за обслуговування кредиту в розмірі 0,25 % на рік. 
В забезпечення зобов`язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 25 липня 2013 року відповідно до якого поручитель зобов`язався нести солідарну відповідальність за виконання позичальником кредитного договору. Також в забезпечення кредитних зобов`язань з ОСОБА_1 укладено договір іпотеки.
Свої зобов`язання за договором банк виконав в повному обсязі, проте позичальником зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконуються, внаслідок чого станом на 28 липня 2015 року виникла заборгованість за кредитним договором у сумі 708012,73 грн, у тому числі: 583228,85 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 106356,92 грн - сума заборгованості за процентами за користування кредитом, 18426,96 грн - сума заборгованості за щомісячною комісією. 
У зв`язку з наведеним позивач просив стягнути з боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № КИПНФ/1013651.1 від 25 липня 2013 року у загальному розмірі 708012,73 грн. 
Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 вересня 2017 року до участі у справі залучено у якості співвідповідача ОСОБА_2 .
Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 вересня 2019 року до участі у справі залучено правонаступника позивача - ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія».
Рішенням Костянтинівського міськрайонним судом Донецької області від 27 листопада 2019 року позовні вимоги було задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором за період з 31.08.2014 року по 31.01.2015 у загальній сумі 54311 грн 32 коп., у тому числі: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 20475 грн 00 коп.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 33836 грн 32 коп. Та стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором за період з 03.02.2015 року по 01.07.2015 року у сумі 614727 грн 43 коп., у тому числі: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 562753 грн 85 коп.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 51973 грн 58 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Відповідач ОСОБА_1 , не погодившись з вказаним судовим рішенням в частині стягнення з нього суми заборгованості, подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити рішення про відмову у задоволені позовних вимог у повному обсязі. 
В обґрунтування доводів скарги зазначає, що  судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовані обставини справи, а висновки суду не відповідають встановленим по справі обставинам. Рішення суду фактично ґрунтується на припущеннях, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості перед позивачем. Суд безпідставно прийняв до уваги надані позивачем докази; не перевірив наявність та дійсність оригіналу кредитного договору; відхилив клопотання про витребування оригіналів письмових доказів та зазначені докази в оригіналах не витребував. Надана позивачем довідка про заборгованість та роздруківка з автоматизованої банківської системи не є належними доказами, оскільки вони не містять змісту зобов`язань банку та позичальника, не підтверджують факту отримання позичальником коштів у кредит, валюту кредитування, розмір процентної ставки тощо. Також наводить судову практику зі спірних правовідносин. 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив рішення залишити без змін. а скаргу - без задоволення. В обґрунтування  зазначив, що відповідач при розгляді справи не спростовував факт укладання кредитного договору. Позивачем наведено об`єктивні причини неможливості надання оригіналу кредитного договору, а також додано належні докази на підтвердження наявності та розміру заборгованості, зокрема банківські виписки.
Особи, які приймають участь у справі у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення на адресу ТОВ  «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та на ім`я ОСОБА_1 . Апеляційний суд про причини неявки у судове засідання 13 березня 2019 року останні не повідомили і відповідно до частини 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що вони не з`явилися у судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ст..130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.
Статтею 131 ЦПК України визначено обов`язок учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. 
У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. (ч.2 ст.131 ЦПК)
Судова повістка на ім`я ОСОБА_2 , яка була направлена на останню відому адресу відповідача повернута у зв`язку з відсутнію адресата за вказаною адресою. 
Враховуючі, що ОСОБА_2 заяв про зміну місця проживання або місцезнаходження до суду не надавала, то остання відповідно до ст.. 131 ЦПК України вважається такою, що повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача та відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалася, оскільки відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини. Відповідачем ОСОБА_1 рішення суду оскаржено в частині задоволення позовних вимог про стягнення з нього суми заборгованості за кредитом. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржується.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін з наступних підстав.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами та надав їм належну оцінку.
Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610 ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням законодавства є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із ст.ст. 1054, 1049 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
Положеннями ст.554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. 
Під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, 25 липня 2013 року між ПАТ «Український Бізнес Банк» (правонаступником якого є позивач) та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № КИПНФ/1013651.1 за яким, на умовах строковості, зворотності, платності, забезпеченості та цільового характеру використання банк зобов`язався надати позичальнику у тимчасове користування довгостроковий кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії в розмірі 614250, 00 грн., на строк з 25 липня 2013 року до 24 липня 2028 року. Позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісії банку і проценти за користування кредитом в порядку і на умовах, встановлених кредитним договором. Кредит надається позичальнику на придбання житлової нерухомості. 
Відповідно до п.1.5 укладеного договору процентна ставка за користування кредитом становить 18,200% річних без ПДВ. Проценти нараховуються за кожний календарний дань по методу «факт-факт», тобто для розрахунку використовуються фактична кількість днів у місяці та році.
Згідно з п. 3.1 кредит, наданий за цим договором забезпечується заставою однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , порукою ОСОБА_2 .
Відповідно до розділу ІV укладеного договору позичальник зобов`язався: при погашенні заборгованості за даним договором дотримуватись графіка погашення, приведеного у додатку № 1, який є невід`ємною частиною цього договору (п. 4.1); сплатити банку щомісячно не пізніше останнього числа поточного місяця – комісію за супровід кредитного договору у розмірі 0,25% від суми кредиту, вказаної в п.1.2 договору без ПДВ (п. 4.3); у разі виникнення простроченої заборгованості (відповідно до п.5.3) сплатити банку 36,40 відсотків річних без ПДВ, нарахованих на суму простроченої заборгованості від дати виникнення такої заборгованості до дати її погашення (п.4.4).
З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір від 25.07.2013 року. За умовами якого останнім передано в іпотеку банку нерухоме майно, що належить відповідачу на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 25.07.2013 року на праві власності, а саме: однокімнатну квартиру загальною площею 81,9 кв.м, вартістю 860 000 грн, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
25 липня 2013 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого остання зобов`язалась в повному обсязі нести солідарну відповідальність за виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором. Відповідно до п. п. 3.1., 3.2. договору поруки цей договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до повного виконання боржником або поручителем боргових зобов`язань перед банком.
29 липня 2019 року ПАТ «Український Бізнес Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» уклали договір № UA-EA-2019-06-19-000095-b про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги та договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, відповідно до умов яких новий кредитор набуває право вимоги за кредитними договорами, договорами поруки та іпотеки за реєстром, якій є додатком №1 до договору, у тому числі за кредитним договором № КИПНФ/1013651.1 від 25 липня 2013 року, якій укладено між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ОСОБА_2 . 
Як убачається з матеріалів справи та не спростовано сторонами позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, видав позичальнику грошові кошти в сумі 614250,00 грн., проте боржником порушено умови погашення кредиту внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом. Розмір заборгованості відповідно до довідки - розрахунку станом на 28 липня 2015 року становить 708012,73 грн., з яких: 583228,85 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 106356,92 грн. - сума заборгованості за процентами за користування кредитом, 18426,96 грн. - сума заборгованості за щомісячною комісією
За таких обставин, частково задовольняючи позовні вимоги та стягуючі на користь позивача заборгованість за кредитним договором, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що боржником порушено зобов`язання по поверненню грошових коштів, тому у позивача виникло право вимагати стягнення з боржника та поручителя заборгованості за основним зобов`язанням та відсотками. З урахуванням положень ч.4 ст.559 ЦК України, визначив, що відповідальність за порушення зобов`язання за період з 31.08.2014 року по 31.01.2015 року покладається окремо на боржника, та за період з 03.02.2015 року по 01.07.2015 року у солідарному порядку на боржника та поручителя. 
Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо відсутності у позивача права вимагати від позичальника повернення кредиту, нарахованих процентів з тих підстав, що ним не надано належних доказів, у тому числі оригіналу кредитного договору, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.
Відповідно до ст.. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Зміст правовідносин учасників договору повинен оцінюватись виходячи з дійсних намірів учасників договору та відповідно до всіх документів, підписаних сторонами при укладенні або виконанні цього договору.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Та відповідно до ч.3, 4 ст. 12 та ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).
Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. 
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє в реалізації ними прав, передбачених кодексом. 
З матеріалів справи убачається, що у даному випадку позивачем на підтвердження укладення між сторонами кредитного договору та узгодження його умов надано належним чином завірені копії кредитного договору, договорів поруки та іпотеки, роздруківку з автоматизованої банківської системи, виписку з особового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я відповідача, що відкриття якого передбачено  умовам кредитного договору. 
Таким чином, укладеним між сторонами договором узгоджено строк та порядок виконання зобов`язання, встановлено графік погашення суми основної заборгованості та відсотків за користування кредитними коштами шляхом виплати щомісячних платежів протягом усього часу дії договору. 
Заперечення відповідача ОСОБА_1 щодо факту укладення договору та отримання за ним грошових коштів не заслуговують на увагу, оскільки згідно умов кредитного договору від 25.07.2013 року грошові кошти надані позичальнику саме на придбання житлової нерухомості. З матеріалів справи убачається, 25.07.2013 року ним була придбана однокімнатна квартира, яка того ж числа за договором іпотеки була передана ним банку в забезпечення кредитних зобов`язань. 
Також з матеріалів справи, у тому числі наданої позивачем виписки з особового рахунку, убачається, що погашення заборгованості за вказаним кредитним договором здійснювалось періодичними платежами. Відповідачем у період з 25.07.2013 року по 01.08.2014 року було частково проведено оплату щомісячних платежів за кредитним договором та останній платіж ним був здійснений 01.08.2014 року. Факт неналежного виконання кредитних зобов`язань та наявності заборгованості відповідачами не оспорюється, розрахунок щодо розміру заборгованості, наданий позивачем, ними не спростовано, іншого розрахунку не надано.
Апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги, що наведена виписка з особового рахунку не є належним та допустимим доказом, оскільки відповідно до абзацу 2 пункту 2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 556, бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації із застосуванням комп`ютерних засобів, за допомогою  яких в автоматизованому режимі здійснюється збирання, передавання, систематизація та оброблення інформації. Таким чином, виписка з особового рахунку позичальника, роздруківка з автоматизованої банківської системи відповідає вимогам закону. 
Апеляційний суд не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність оригіналу кредитного договору та інших первинних документів, так як це не впливає на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки відповідач не спростував факту укладання такого договору. Крім того, з матеріалів справи убачається, що у позивача була відсутня можливість надати суду оригінал кредитного договору, договору поруки тощо у зв`язку зі знаходженням кредитної справи у приміщенні офісу у м.Донецьк, тобто у населеному пункті, якій знаходиться на тимчасово непідконтрольній території. Другий екземпляр оригіналу кредитного договору під час його укладення було надано позичальнику. Судом першої інстанції у відповідності до положень ч.4 ст.12 ЦПК України були вжиті заходи для витребування оригіналів документів, зокрема ухвалами від 28 вересня 2015 року, 12 квітня 2018 року було зобов`язано відповідача ОСОБА_1 , надати відповідні документи, проте ухвали суду ним не виконані та у порядку встановленому ст..84 ЦПК України не повідомлено суд про неможливість їх надання та не зазначено поважних причин їх неподання.
Отже, судом першої інстанції правильно прийнята як доказ належним чином завірена копія вказаного договору та додатки до нього. 
Таким чином, відсутність оригіналу кредитного договору не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з боржника заборгованості за кредитними зобов`язаннями.
Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 220/1998/17-ц. 
Та з огляду на те, що відповідачем не було спростовано наявність договірних правовідносин між сторонами та наявний в матеріалах справи розрахунок, то апеляційний суд зазначає, що у даному випадку судом першої було вчинено усіх необхідних для повного та всебічного розгляду справи, та задовольняючі позовні вимоги суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що боржником порушено зобов`язання по поверненню грошових коштів, тому у позивача виникло право вимагати стягнення з боржника та поручителя заборгованості за основним зобов`язанням та відсотками.
Щодо посилання відповідача на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у справі №235/8045/15-ц від 12 червня 2019 року, то убачається, що вона прийнята за інших обставин справи, а саме за відсутності як оригіналу договору, так і його засвідченої копії. Однак у даному випадку позивачем було надано завірену копію кредитного договору, тому правова позиція, викладена у зазначеній постанові не підлягає застосуванню.
Решта доводів апеляційної скарги за своєю суттю є ідентичними тому що було викладено у запереченні на позовну заяву, були предметом розгляду у суді першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд, 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:                                                                        В.В. Папоян

                                                                                                       О.М. Біляєва 

                                                                                                        О.О. Тимченко