ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

16 березня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 916/3377/19	
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі:
Головуючого судді: Головея В.М.
Суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»
на рішення Господарського суду Одеської області від 13.01.2020 проголошене о 15:12:03 суддею Желєзною С.П., в м. Одесі, повний текст якого складено 20.01.2020
у справі № 916/3377/19
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства  «Нібулон»
до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»
про стягнення 29 985,56 грн.

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон» (далі - ТОВ СП, позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця»    (далі - АТ «Українська залізниця», відповідача) в якому просило стягнути 29  985,56 грн. збитків, завданих нестачею вантажу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до залізничної накладної №41551318 від 08.05.2019 ТОВ «СП «Нібулон» (вантажовідправник, вантажоодержувач) відвантажено насипом вантаж (кукурудза) у вагоні №95540951. Під час переважування вказаного вагону виявлено невідповідність маси брутто вантажу, а саме ознаки нестачі вантажу у розмірі 6  700 кг, у зв`язку з чим було складено комерційний акт. 
Рішенням господарського суду Одеської області від 13.01.2020 позов задоволено повністю.
Рішення мотивовано тим, що позивач довів у встановленому чинним законодавством факт виявлення недостачі вантажу у вагоні №95540951 відправленого на підставі накладної №41551318. 
Перевіривши розрахунок вартості  вантажу, якого не вистачає, здійснений ТОВ СГ «Нібулон»,  з урахуванням наданої останнім довідки про вартість однієї тонни вантажу, яка складає 4 750,00 грн., господарський суд дійшов висновку про його правильність та обґрунтованість, що має наслідком необхідність задоволення позову шляхом присудження до стягнення із АТ «Українська залізниця» збитків у розмірі 29 985,56 грн. завданих нестачею вантажу.            
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ «Українська залізниця» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, а саме застосовано норми, які не підлягали застосуванню та не застосовано норми, що підлягали застосуванню. 
Скаржник зазначає, що судом першої інстанції не застосовано ч. 3 ст. 310 ГК України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 924 ЦК України, якими передбачено припинення відповідальності за збереження вантажу з моменту його видачі одержувачу.
Відповідач належним чином здав, а позивач прийняв вагон №95540951, який був доставлений  залізницею на станцію призначення та поданий на під`їздну колію позивача та оглянутий його представником, в результаті чого була оформлена та підписана з обох сторін Пам`ятка про подання вагонів №673. При цьому жодних письмових або усних зауважень щодо цілісності вагону або будь-яких інших ознак не збереженості вантажу, а також вимог про проведення переважування зазначеного вагону не надходило. 
Також, скаржник зазначає, що про нестачу вантажу позивачем заявлено наступної доби, після прийняття вагону, тому перевізник не може нести відповідальність за збереження вантажу у такому вагоні.
На думку відповідача, суд першої інстанції дійшов невірного висновку про необхідність проведення комісійної видачі вантажу та складання працівниками станції Миколаїв-Вантажний комерційного акту, застосувавши при цьому положення п.п. 52, 129 Статуту. 
Вимога щодо перевірки маси вантажу може бути заявлена одержувачем, виключно на станції призначення. Також окрім цього, існує можливість заявити таку вимогу ще й під час прийняття вантажоодержувачем вагонів. Будь-якої іншої можливості для заявлення одержувачем вантажу вимог щодо перевірки маси, кількості місць і стану вантажу діючим законодавством України не передбачено. Так, складання комерційного акту після видачі вагонів вантажоодержувачу, посилаючись на ст. 52 Статуту є неправомірним. 
Скаржник звертає увагу суду, що комерційний акт був складений не під час перевезення залізницею вантажу, як передбачено ст. 129 Статуту, а вже після забирання одержувачем вагону №95540951, який поміж іншого простоювали на території позивача біля чотирьох годин у нічний час, а тому зазначений комерційний акт є документом складеним всупереч діючому законодавству.
Крім цього, відповідач також зазначає, що наданий позивачем висновок Торгово-промислової палати Миколаївської області не може вважатись належним доказом у даній справі, оскільки при складанні акту експертизи, представник Торгово-промислової палати, надаючи оцінку вагону, щільності закриття розвантажувальних люків та їх можливості забезпечення збереження вантажу при транспортуванні, перевищив свої повноваження. В акті експертизи не зазначено рівень освіти, спеціальність, стаж роботи та науковий ступень експерта. Крім того, експерт Карнаух М.М., яким було складено акт експертизи, відсутній у «Реєстрі атестованих судових експертів» Міністерства юстиції України. У акті експертизи не зазначено жодного нормативно-правового акту чи стандарту, на підставі якого зроблені висновки про незбереження вантажу при його транспортуванні. Акт експертизи не містить висновку, що спірний вагон є технічно несправним, тому висновок експертизи щодо несправності вагону є безпідставними.
13.03.2020 від ТОВ «СП Нібулон» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про її безпідставність та необґрунтованість, а також про те, що доводи відповідача не спростовують висновків суду.
Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
В ході апеляційного розгляду справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, учасникам справи було створено умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України, відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. 
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 30.06.2016 між позивачем та відповідачем укладено договір № ДН-4/98 про експлуатацію залізничної под`їзної колії ТОВ СП «Нібулон», умовами якого визначені правила експлуатації колії та здавання вагонів на колії № 11 станції «Миколаїв-Вантажний» (т. 1, а.с.94-96).
08.05.2019 за залізничною накладною №41551318 у вагон №95540951 був відвантажений насипом вантаж (кукуруза, масою - 67 450 кг.). Вантаж прямував зі станції «Пальмира» на станцію призначення «Никоаев-Грузовой». Вагон був обладнаний пломбами (ЗПП). Вантажопідправником та вантажоодержувачем є ТОВ СП «Нібулон».
13.05.2019 спірний вагон з вантажем надійшов на станцію призначення Миколаїв-Вантажний, про що о 19:15 повідомлено одержувача вантажу, а о 22:10 13.05.2019 спірний вагон з вантажем переданий одержувачу ТОВ «СП «Нібулон», про що свідчить пам`ятка про подавання вагонів №673.   
14.05.2019 одержувач телефонограмою №14/35 повідомив начальника станції Миколаїв - Вантажний про виявлену невідповідність маси брутто вантажу перевізним документам у вагоні №95540951 у кількості 6 700 кг, у порівнянні з даними, які зазначені у перевізному документі, у зв`язку з чим позвав відповідача прийняти участь у перевірці маси вантажу     і скласти комерційний акт. При цьому, позивачем було повідомлено, що вказаний вагон виставлений на під`їзну колію в очікуванні видачі вантажу, охорона вказаного вагону забезпечується власними силами ТОВ СП «Нібулон» (т.1, а.с. 24). 
15.05.2019 листом №15-1/35 ТОВ СП «Нібулон» було повідомлено АТ «Українська залізниця», що приймання вантажу у вагоні №95540951 буде проводитись на території   терміналу позивача за участю експертів Регіональної торгово-промислової палати  Миколаївської області одночасно з комісійною видачею вантажу, у зв`язку з чим, позивач просив відповідача направити свого представника для участі у прийманні вагону (т. 1, а.с. 25). 
15.05.2019 на станції «Миколаїв-Вантажний» АТ «Українська залізниця»  за участю слідчого  Заводського відділу  поліції  та представника  ТОВ СП «Нібулон»  було складено комерційний акт №415207/46, з якого вбачається, що вагон №95540951 у технічному стані виявився справним, пломби (ЗПП) не містять  слідів пошкодження. Фактично при перевірці виявлено, що вагон прибув  у справному стані, усі ЗПП відправника в наявності; вага брутто - 81 150 кг, тара перевізника - 20 350 кг, нетто - 60 800 кг, що на 6 650 кг  менше документу. Комерційний акт №415207/46 від 15.05.2019 був підписаний представником ТОВ СП «Нібулон» із зауваженнями. При цьому,  зміст зауважень у акті не наведений (т.1, а.с. 22). 
Також, 15.05.2019 на перевантажувальному терміналі ТОВ СП «Нібулон»   працівниками останнього було складено акт, з якого вбачається, що фактична маса при зважуванні вагона №95540951 виявилась на 6 650 кг менше, ніж зазначено у документах (т. 1, а.с. 26). 
Крім цього, 16.05.2019 експертом Регіональної торгово-промислової палати  Миколаївської області було складено акт експертизи №120-0610, зроблено наступні висновки: при зважуванні та огляді залізничного вагону №95540951 за непорушеними пломбами відправника, встановлено: фактична маса нетто вагону складає 60  800 кг, що на 6  650 кг менше проти даних вказаних в залізничній накладній № 41551318 (т. 1, а.с. 27-30).
Вартість зазначеної експертизи склала 2  184,00 грн., яка оплачена позивачем у повному обсязі, що підтверджується рахунком на оплату №120-0610 від 17.05.2019 на суму 2  184,00 грн.; платіжним дорученням №23295 від 23.05.2019 на суму 2  184,00 грн. та актом приймання-передачі наданих послуг №120-0610 від 17.03.2019 щодо переваження вагону №95540951 (т.1, а.с. 62-64).
23.05.2019 ТОВ СП «Нібулон» звернулось до АТ «Українська залізниця» із скаргою №23-3/35 на оформлення комерційного акту №415207/46 від 15.05.2019, у зв`язку з не відображенням у акті інформації про затиснуті зерна кукурудзи, та наявність поглиблення вантажу між завантажувальними люками (т. 1, а.с. 32).
Листом №ДН-5-07/396 від 27.05.2019 АТ «Українська залізниця»   було повідомлено ТОВ СП «Нібулон», що скарга останнього на складений працівниками станції  комерційний акт не підлягає задоволенню, оскільки вантаж прибув у вагоні, який є справним у комерційному відношенні, а пломби пошкоджені не були. Посилаючись на приписи ст. 52 Статуту залізниць України відповідачем було наголошено, що стан вантажу повинен описуватись  лише у разі прибуття вагону з відсутніми або пошкодженими ЗПП, за наявності інших обставин незбереження вантажу (т.1, а.с.33). 
В матеріалах справи наявна довідка за підписом головного бухгалтера ТОВ СП «Нібулон», в якій зазначено, що станом на 13.05.2019 дійсна вартість однієї тони вантажу, що був прийнятий до перевезення та відправлений за накладною №41551318 у вагоні №95540951, склала 4  750,00 грн. (т.1, а.с. 34).
Предметом спору у даній справі є вимога ТОВ СП «Нібулон» стягнути з АТ «Українська залізниця» 29  985,56 грн. збитків, завданих нестачею вантажу. В якості підстав для задоволення позову позивач посилається на те, що відповідач не забезпечив збереження вантажу під час його перевезення, у зв`язку з чим на станції призначення виявилась нестача фактичної маси вантажу.
Задовольняючи позов, місцевий господарський суд виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду та зазначає наступне.
Перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення    визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами,     що видаються відповідно до них (ст. 908 ЦК України).
Частинами 1-3 ст. 909 ЦК України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
Відповідно до частини першої статті 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.
Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про залізничний транспорт» залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях. Обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України (частина перша статті 26 Закону).
За приписами статей 2, 3 Статуту ним визначаються обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом залізниць регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту. Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування.
Стаття 110 Статуту передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.
Відповідно до статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.
Згідно зі статтею 131 Статуту претензії, що виникли з приводу перевезення вантажів, заявляються залізниці призначення вантажу. Претензії, що виникли з приводу перевезення пасажирів, багажу і вантажобагажу можуть бути заявлені залізниці відправлення або призначення (на бажання заявника претензії). Претензії, що виникли з перевезення вантажу у прямому змішаному сполученні, заявляються: залізниці призначення, якщо кінцевим пунктом перевезення є залізнична станція; іншому транспортному органу, якщо кінцевим пунктом перевезення є порт. Претензії вантажовідправників щодо штрафів заявляються залізниці відправлення, а вантажоодержувачів - залізниці призначення.
В силу вимог ч.3 ст.909 ЦК України, ч.2 ст.307 ГК України, ст.6 Статуту залізниць України наявна у матеріалах справи залізнична накладна №41551318 від 08.05.2019 свідчить про укладення між відправником (позивач) і залізницею (відповідач) договору перевезення вантажу на користь вантажоодержувача (позивач), яким і подано позов до суду, що відповідає вимогам п. «б» ст.130 Статуту залізниць України.
Також, вказана залізнична накладна свідчить, що завантаження вантажу у вагон здійснювалося відправником, а відповідно до вимог ч.3 ст.308 ГК України, які кореспондуються з вимогами ч.2 ст.917 ЦК України, вантажовідправник зобов`язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення і має право застрахувати вантаж у порядку, встановленому законодавством. Аналогічні вимоги щодо обов`язку вантажовідправника підготувати вантаж до перевезення містяться і у п.4 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 №644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №861/5082. При цьому в силу вимог ч.1 ст.918 ЦК України завантаження (вивантаження) вантажу здійснюється організацією, підприємством транспорту або відправником (одержувачем) у порядку, встановленому договором, із додержанням правил, встановлених транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
В силу вимог ст.38 Статуту залізниць України завантажені контейнери, а також криті вагони (у тому числі ізотермічні) і цистерни пломбуються тим підприємством, організацією, засобами яких провадиться навантаження. Перелік вантажів, що допускаються до перевезення у вагонах без пломб, технічні умови виготовлення пломб, а також порядок пломбування вагонів і контейнерів встановлюються Правилами.
У п.3 Правил пломбування вагонів і контейнерів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №542 від 20.08.2001 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України за №793/5984 10.09.2001 встановлено, що завантажені криті вагони, ізотермічні, хопери-зерновози, цистерни і контейнери пломбуються: ЗПП (пломбами) залізниці, коли вантаж завантажено залізницею; ЗПП (пломбами) відправника, коли вантаж завантажено відправником.
Відомості, які наведені у залізничній накладній №41551318 від 08.05.2019 свідчать, що завантаження вантажу у вагони здійснено відправником і ним же вказані вагони запломбовані ЗПП. В свою чергу перевізником жодних зауважень щодо неправильного накладення ЗПП на вагони, або відсутності ЗПП на вагонах не надано і вантаж прийнятий до перевезення.
Відповідно до статті 110 Статуту залізниць України Залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.
Разом з тим у статті 111 Статуту залізниць України наведено перелік обставин, наявність яких звільняє залізницю від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, зокрема, якщо вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.
Відомості, які зазначені у комерційному акті свідчать, що спірні вагони надійшли на станцію призначення Миколаїв-Вантажний справними у технічному стані та комерційному відношенні з непошкодженими ЗПП відправника та з недостачею вантажу. 
  Водночас відомості, які зазначені у акті експертизи РТПП Миколаївської області свідчать, що при зовнішньому огляді у вагоні №95540951 виявлено, що в нижньому лівому куті третього від сходів розвантажувального люка з протилежної сторони від штурвалів наявні затиснуті зерна кукурудзи. При знятті пломб на верхніх завантажувальних люках при огляді поверхні і місткості вантажу в оглянутому вагоні виявлене поглиблення у вигляді воронкообразної порожнини з чітко позначеною смугою характерною для стікаючого вантажу вниз, яка знаходиться між другим та четвертим завантажувальними люками від сходу вагону і  має розміри близько семи метрів у довжину, завглибшки до двох метрів та по ширині близько двох метрів. 
Згідно з листом ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» від 22.11.2019 № 50.1-36/1260 наявність щілин між кришками і горловинами розвантажувальних люків у вагонах для зерна моделі 19-752 не допускається. На вагонах для зерна моделі 19-752 з розвантажувальним приладом важільного типу щільність прилягання розвантажувальних приладів контролюється по замкнутому крейдовому відбитку, який залишається на поверхні прилягання кришок до гумового ущільнювача після його натирання крейдою згідно Технічних умов ТУ24.05.491-81 «Вагон для зерна модель 19-752. Технические условия». Згідно конструктивної документації на вагон для зерна моделі 19-752 кришки розвантажувальних люків не передбачають поставку ущільнювача. Вагони зі щілинами та іншими сторонніми предметами у розвантажувальному люці, які допускають втрату вантажу, являється технічно несправними та не мають допускатися в експлуатацію (т.1, а.с. 131).
Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що акт експертизи від 16.05.2019 № 120-0610, складений Регіональною торгово-промисловою палатою Миколаївської області, є належним доказом щодо встановлення обставини пошкодження вагонів.
Іншого акту певної форми, в даному випадку, не передбачено законодавством.
Крім того, чинне законодавство України не встановлює певного виду доказу, виключно на підставі якого можливо встановити технічний стан вагону.
Отже, судовою колегією встановлені обставини, які свідчать про пошкодження вагону, в силу вимог ст.111 Статуту залізниць України унеможливлюють звільнення залізниці від відповідальності за нестачу вантажу, навіть за умови непошкоджених пломб вантажовідправника.
Враховуючи викладене, колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника про те, що наданий позивачем висновок торгово-промислової палати Миколаївської області не може вважатись належним доказом у даній справі.
Щодо доводів скаржника про те, що в акті експертизи не зазначено рівень освіти, спеціальність, стаж роботи та науковий ступень експерта, а також про те, що експерт відсутній у «Реєстрі атестованих судових експертів» Міністерства юстиції України, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ СП «Нібулон» звернулось до Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області із запитом про надання інформації щодо проведення товарознавчих експертиз по визначенню кількості вантажу та зовнішнього огляду транспортних заходів (у т.ч. залізничних вагонів).
Листом від 07.03.2018 № 247/04 Регіональна торгово-промислова палата Миколаївської області на вказаний запит ТОВ СП «Нібулон» повідомила, що всі експерти відділу експертиз регіонально торгівельно-промислових палат України включені до Реєстру експертів системи «ТПП ЕКСПЕРТ Україна», ведення якого належить до компетенції Торгово-промислової палати України. 
В цьому листі також зазначено, що досвід роботи експертів підтверджується записом у трудових книжках про прийом людей на роботу на посаду експерта. Можливість проведення товарознавчих експертиз за різними напрямками роботи прописана у посадових інструкціях експертів відділу експертиз.
При цьому, АТ «Українська залізниця» не додано жодних доказів, які б ставили під сумнів досвід експерта.
Щодо доводів скаржника про те, що про нестачу вантажу позивачем заявлено наступної доби, після прийняття вагону, у зв`язку з чим перевізник не може нести відповідальність за збереження вантажу у такому вагоні, колегія суддів зазначає наступне.
Як вже зазначалось раніше, позивач виявив нестачу вантажу під час переважування вагону №95540951 на станції призначення після подавання вагону, про що на наступний день заявив залізниці разом з вимогою скласти комерційний акт.
Пунктом 23 Правил видачі вантажів передбачено, що у разі вивантаження на місцях загального користування вимога щодо перевірки маси вантажів може бути заявлена письмово одержувачем до початку вивантаження. Вимога щодо перевірки маси вантажу у вагонах, що подаються на під`їзну колію, може бути заявлена в момент приймання вагонів у пункті, встановленому договором.
Разом з тим, даний строк за своєю суттю не є присічним, оскільки при передаванні завантажених вагонів сторони проводять лише їх зовнішній огляд, який може тривати до 1 хв., без підлазання під вагони та без перевантаження (п. 76 Статуту, п. 3.15 Інструкції позивача з охорони праці для прийомоздавальника № 59-П). 
Тому, виходячи з системного аналізу положень Статуту та вищезазначених Правил, судова колегія дійшла висновку, що отримувач вантажу не позбавлений права заявити вимогу щодо перевірки маси вантажу після подавання вагону.
Крім того, в матеріалах даної справи відсутні будь-які докази впливу на вантаж та/або на вагон з боку позивача чи інших сторонніх осіб з часу подавання вагону до моменту проведення експертизи, отже доводи відповідача, що нестача сталась внаслідок вини позивача не підтверджується будь-якими доказами, тому не приймаються до уваги.
Колегією суддів також враховується, що будь-яких зауважень з боку перевізника щодо маси вантажу при його прийняті до перевезення та укладанні договору перевезення (накладної) не було, отже вантаж у спірний вагон АТ «Українська залізниця» прийняла до перевезення без зауважень. 
До моменту прибуття вагонів на станцію призначення, жодних зауважень або повідомлень з приводу неправильного визначення вантажу вантажовідправником також зроблено не було.
Відповідачем також не надано будь-яких доказів невірного визначення вантажовідправником маси вантажу при навантажені у спірний вагон.
Посилання скаржника на приписи частини третьої статті 310 ГК України, яка закріплює, що відповідальність перевізника за збереження вантажу припиняється з моменту його видачі одержувачу в пункті призначення, колегією суддів апеляційної інстанції також відхиляються, оскільки в цій нормі йдеться про припинення відповідальності за збереження вантажу після видачі одержувачу, а не про звільнення від відповідальності за втрату вантажу під час перевезення.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення багажу, вантажобагажу, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування, пошкодження, відбулися не з її вини, та враховуючи встановлені в акті експертизи після зняття непошкоджених пломб обставини наявності технічних пошкоджень вагону, а також прибуття вантажу в меншій кількості, ніж прийнято до перевезення, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що нестача вантажу відбулась саме під час перевезення.
Отже, наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.
З огляду на викладене, колегія суддів прийшла до висновку про те, що Господарський суд Одеської області ретельно з`ясував всі обставини справи, надав належну оцінку наявним в ній доказам, відтак ухвалив законне та обґрунтоване рішення, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення слід залишити без змін. 
Згідно із ст.129 ГПК України витрати скаржника по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.        

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України,  колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області  від 13.01.2020 - залишити без змін.
Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя:                                                            Головей В.М.

Судді:                                                                                Разюк Г.П.

                                                                                                    Савицький Я.Ф.