ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

21 квітня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 916/2431/19	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРІЯ-ГРУП", смт.Великодолинське Овідіопольського району Одеської області
на рішення Господарського суду Одеської області від 08.01.2020 року, м. Одеса, суддя Невінгловська Ю.М., повний текст рішення складено 11.01.2020 року
у справі № 916/2431/19
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРІЯ-ГРУП", смт.Великодолинське Овідіопольського району Одеської області
до відповідача Фізичної особи-підприємця Гаріст Надії Махсотівни, м. Одеса
про відшкодування збитків у розмірі 87 363 грн. 06 коп., -

В С Т А Н О В И В:

          Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.
          
          В серпні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮРІЯ-ГРУП", смт.Великодолинське Овідіопольського району Одеської області звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Гаріст Надії Махсотівни, м. Одеса, в якій просило суд стягнути з Фізичної особи-підприємця Гаріст Надії Махсотівни, м. Одеса на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРІЯ-ГРУП", смт. Великодолинське Овідіопольського району Одеської області збитки у розмірі 152   624 грн. 29 коп., а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.
          Позовні вимоги у справі обґрунтовані тим, що 21.12.2018 року між сторонами було укладено договір на перевезення вантажів № 21/12/18, на виконання умов якого відповідачем неналежно здійснено свої зобов`язання, в зв`язку з чим, позивачу було завдано значних збитків у розмірі 152 624 грн. 29 коп., які складаються з витрат за демерредж, вартості втраченого контейнера, відшкодування витрат на доставку вантажу, які за твердженням позивача, мають бути відшкодовані відповідачем, що і стало підставою для звернення із відповідним позовом до суду. 
           24.10.2019 року до Господарського суду Одеської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРІЯ-ГРУП", смт. Великодолинське Овідіопольського району Одеської області за вх. № 21899/19 надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в порядку п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, у відповідності до якої позивач просив зменшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача відшкодування суми завданих збитків у розмірі 87 363 грн. 06 коп. та судові витрати по справі.
          Вищевказана заява про зменшення позовних вимог обґрунтована тим, що у зв`язку з перерахуванням та зменшенням вартості втраченого обладнання (контейнера MSCU 6267618 1/20 DV) позивач вважає за потрібне зменшити позовні вимоги  до 87   353 грн. 06 коп.
          Рішенням Господарського суду Одеської області від 08.01.2020 року у справі №916/2431/19 (суддя Невінгловська Ю.М.) у позовних вимогах  Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРІЯ-ГРУП", смт. Великодолинське Овідіопольського району Одеської області до Фізичної особи-підприємця Гаріст Надії Махсотівни, м. Одеса про відшкодування збитків у розмірі 87 363 грн. 06 коп. відмовлено в повному обсязі. 
          Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що у діях Фізичної особи-підприємця Гаріст Надії Махсотівни, м. Одеса при виконанні зобов`язань за умовами договору на перевезення вантажів від 21.12.2018 року №21/12/18 були відсутні такі елементи складу цивільного правопорушення як протиправна поведінка та наявність розміру завданих збитків, що унеможливлює покладення на останнього обов`язку здійснити відшкодування коштів, заявлених до стягнення Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮРІЯ-ГРУП", смт. Великодолинське Овідіопольського району Одеської області. 

          Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

          Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮРІЯ-ГРУП", смт. Великодолинське Овідіопольського району Одеської області з рішенням суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення Господарського суду Одеської області від 08.01.2020 року у справі № 916/2431/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРІЯ-ГРУП", смт. Великодолинське Овідіопольського району Одеської області до Фізичної особи-підприємця Гаріст Надії Махсотівни, м. Одеса про відшкодування збитків у розмірі 87 363 грн. 06 коп. задовольнити у повному обсязі.
          Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи. Зокрема, скаржник зазначає, що позивачем при розгляді справи належними та допустимими доказами доведено про наявність протиправної поведінки відповідача, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вина. А саме, на думку скаржника, у діях Фізичної особи-підприємця Гаріст Надії Махсотівни, м. Одеса наявна протиправна поведінка, оскільки остання порушила умови договору, а саме п. п. 2.2.1., 2.2.6., 2.2.8., 2.2.9., 2.2.12. Крім того, за твердженням позивача, ввірений перевізнику контейнер MSCU6267618 позивачу повернутий не був, виявився втраченим, як і не був доставлений та зданий вантаж безпосередньо вантажоодержувачу.
          Також, позивач, у апеляційній скарзі звертає увагу колегії суддів Південно-західного апеляційного господарського суду на те, що самовільне вивантаження відповідачем вантажу на митному складі стало підставою для залишення позивача без контейнера та транспорту та виконанням доставки вантажу власними силами та коштом. Крім того, у зв`язку з неправомірними діями відповідача, позивачу було нараховано додатковий демередж. В сукупності, такі протиправні дії відповідача і є вираженням причинного зв`язку між його незаконною поведінкою та нанесеними збитками позивачу.
          Щодо вини відповідача та спричиненої ним шкоди, позивач зазначив, що Фізична особа-підприємець Гаріст Надія Махсотівна, м. Одеса зловживаючи становищем намагалася підвищити встановлену договором (п. 5.3.) штрафну санкцію за простій транспортного засобу. 
          Також, на думку скаржника, судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не було надано належної оцінки положенням ст. 52 Закону України «Про автомобільний транспорт», яким визначено зобов`язання перевізника перед замовником. А саме: забезпечення виконання умов договору про перевезення вантажу автомобільним транспортом у межах, визначених договором та законодавством; забезпечення збереження вантажу, прийнятого до перевезення, до передачі вантажовласнику в пункті призначення; відшкодування замовнику збитків за пошкодження або псування вантажу, часткову чи повну його втрату, а також збитки, завдані внаслідок несвоєчасної доставки вантажу.
          Крім того, посилаючись на вимоги п. 2.2.8. договору, апелянт зазначає, що відповідач був зобов`язаний своєчасно повідомити замовника про виникнення будь-яких перешкод виконанню перевезення, але цього не зробив. Також, відповідачем було порушено умови п. 2.2.12 договору перевезення, яким останньому було надано право укладати від свого імені та за свій рахунок лише договори на перевезення вантажу. Натомість, без згоди позивача, відповідачем було укладено договір зберігання від 04.05.2019 року № 040519.
          Крім того, на думку скаржника, суд першої інстанції при постановленні рішення дійшов хибного висновку про незабезпечення належного оформлення митних та інших документів, оскільки останнім було виконано всі умови договору перевезення належним чином, про що свідчать наведені обставини та матеріали справи.
          Посилаючись на приписи ст. 129 Конституції України, скаржник у апеляційній скарзі також зазначив, що судом безпідставно не було долучено до матеріалів справи нотаріально посвідчену заяву з поясненнями свідка та квитанціями, які підтверджують понесені позивачем витрати. З вищенаведених підстав, на думку скаржника, рішення Господарського суду Одеської області від 08.01.2020 року у справі № 916/2431/19 є таким, що підлягає скасуванню.
          Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.03.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРІЯ-ГРУП", смт. Великодолинське Овідіопольського району Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 08.01.2020 року у справі №916/2431/19, розгляд справи призначено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
           07.04.2020 року через канцелярію до Південно-західного апеляційного господарського суду від Фізичної особи-підприємця Гаріст Надії Махсотівни, м. Одеса надійшов відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРІЯ-ГРУП", смт. Великодолинське Овідіопольського району Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 08.01.2020 року у справі № 916/2431/19, у якому відповідач просить суд залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а вищевказане рішення суду першої інстанції без змін.
          У відзиві, відповідач з позицією суду першої інстанції повністю погодився, вважає, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення було правильно встановлено всі обставини, в тому числі і факт відсутності у відповідача права здійснювати розвантаження вантажу до завершення оформлення всіх необхідних документів саме з боку  замовника за договором перевезення - Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРІЯ-ГРУП", смт .Великодолинське Овідіопольського району Одеської області.
          Крім того, Фізична особа-підприємець Гаріст Надія Махсотівна, м. Одеса у відзиві звернула увагу колегії суддів Південно-західного апеляційного господарського суду на те, що з боку відповідача відсутнє неналежне виконання обов`язків, визначених договором перевезення від 21.12.2018 року № 21/12/18 щодо неповернення порожнього контейнеру MSCU6267618 як тари, в яку було поміщено прийнятий до перевезення вантаж, оскільки листом від 10.05.2019 року № 112, який було направлено на електронну пошту, відповідач просив Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮРІЯ-ГРУП", смт. Великодолинське Овідіопольського району Одеської області надати письмове замовлення на перевезення в порядку, передбаченому договором на перевезення вантажів. Факт отримання вищевказаного листа позивачем не заперечується. Натомість, як зазначив відповідач, письмового замовлення на перевезення позивач Фізичній особі-підприємцю Гаріст Надії Махсотівні, м. Одеса не направив, у зв`язку з чим, порожній контейнер MSCU6267618 як тара, в яку було поміщено прийнятий до перевезення вантаж відповідачем було передано на зберігання Приватному підприємству «Гаріст-Україна» у смт. Нові Білокоровичи на підставі умов договору зберігання від 04.05.2019 року № 040519. При цьому, відповідач зазначає, що вищевказаний договір зберігання було укладено цілком правомірно, посилаючись на відсутність діяльності зберігача як окремого виду підприємницької діяльності, яка потребує ліцензування. А тому, дії перевізника щодо укладення договору зберігання щодо порожнього контейнера, на думку відповідача, є правомірними.
          Крім констатації правомірності рішення суду першої інстанції щодо відсутності у діях відповідача протиправної поведінки, відповідач наголошує у відзиві також про правомірність висновків Господарського суду Одеської області щодо нарахування позивачем розміру збитків, заявлених до стягнення. Підсумовуючи вищенаведене, на думку відповідача, місцевий господарський суд при постановленні оскаржуваного рішення дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРІЯ-ГРУП", смт. Великодолинське Овідіопольського району Одеської області. Відзив долучено колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду до матеріалів справи.
          Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
          Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржуване у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРІЯ-ГРУП", смт. Великодолинське Овідіопольського району Одеської області не підлягає до задоволення,  а рішення Господарського суду Одеської області від 08.01.2020 року у справі № 916/2431/19  не підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

          Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

21.12.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮРІЯ-ГРУП", смт.Великодолинське Овідіопольського району Одеської області (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Гаріст Надією Махсотівною, м. Одеса (перевізник) було укладено договір на перевезення вантажів № 21/12/18 у відповідності до п. п. 1.1 - 1.4 якого, замовник замовляє, а перевізник надає послуги з організації і виконання перевезень автомобільним транспортом у міських, міжміських сполученнях на території України. Перевізник на підставі усних заявок замовника здійснює перевезення вантажу власним автотранспортом або організовує перевезення вантажів із залученням третьої сторони. Замовник зобов`язується вчасно сплатити перевізнику вартість перевезення вантажу в розмірі, визначеному сторонами згідно із положеннями розділу 3 цього договору та на підставі наданих виконавцем рахунків за перевезення. Обов`язкове оформлення від двох сторін супроводжуючих документів на перевезення вантажу згідно чинного законодавства України.
Як вбачається з п.п. 2.1.1, 2.1.2, 2.1.5., 2.1.6.  п. 2.1 вищевказаного договору, замовник зобов`язався надавати вантаж для перевезень згідно із умовами цього договору. При необхідності та на вимогу перевізника надавати „замовлення на перевезення", що є невід`ємною частиною цього договору, в якому вказані: пункт завантаження, дата і час прибуття в пункт завантаження, пункт розвантаження, контактні особи та їх телефони, назва та характеристика вантажу, об`єм та вага вантажу, вартість перевезення, додаткові вимоги; забезпечити оформлення товарно-супровідних документів та інших документів необхідних для належного виконання перевізником послуг з перевезення вантажу; організувати вантажно-розвантажувальні роботи, оформлення документів на приймання вантажів до перевезення та їх здачу не більш чим: за 48 години на завантаження/митне оформлення/розвантаження на кожну партію вантажу, що транспортується одним автомобілем (за виконанням вихідних і святкових днів, якщо автомобіль було подано менш ніж за 18 годин до початку таких) (24 години на завантаження і оформлення документів і 24 години на розвантаження і оформлення документів), якщо інше не обумовлене сторонами цього договору. При отриманні від перевізника інформації, в порядку п. 2.2.6. договору, замовник зобов`язаний в найкоротші строки надати перевізнику інструкції (на вимогу перевізника - письмові) про наступні дії водія. Для перевізника пріоритетними є інструкції державних органів (митниці, міліції, пожежної інспекції, ветеринарної служби та ін.). Замовник відшкодовує перевізнику витрати, пов`язані із запитуванням або виконанням інструкцій замовника, якщо виконання цих інструкцій виходить за межі обов`язків перевізника, визначених цим договором, і ці витрати не є наслідком вини перевізника.
Згідно з п. п. 2.2.1, 2.2.6, 2.2.9, 2.2.11, 2.2.12 п. 2.2 договору на перевезення вантажів від 21.12.2018 року № 21/12/18, перевізник зобов`язався забезпечити своєчасну подачу автомобіля під завантаження, у визначене замовником місце вантаження; подавати автомобілі під завантаження/розвантаження за адресою і в терміни, вказані замовником; доставити і здати вантаж вантажоодержувачу; за свій рахунок залучати, за потреби, до виконання робіт, вказаних в п. 2.1 даного договору сторонні організації та при цьому нести повну відповідальність за результати роботи/наданих послуг третіх осіб перед замовником; укладати від свого імені та за свій рахунок договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу та при цьому нести повну відповідальність за результати наданих послуг третіх осіб перед замовником.
Як вбачається з п. 3.1. договору на перевезення, ціни на послуги узгоджуються сторонами та вказуються у рахунках фактурах перевізника, в національній валюті України - гривні.
Пунктом 8.2 договору визначено, що за фактом виконання перевезення сторони складають та підписують Акт виконаних робіт.
Договір вступає в силу з моменту підписання і діє до 31 грудня 2019 року, а в частині невиконаних зобов`язань - до їх повного виконання.
16.04.2019 року Фізична особа-підприємець Гаріст Надії Махсотівни, м. Одеса отримала усне замовлення від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРІЯ-ГРУП", смт. Великодолинське Овідіопольського району Одеської області на перевезення вантажу із статусом „під митним контролем" за маршрутом: м. Одеса (Одеський морський торговельний порт) - м. Київ.
           Як вбачається з матеріалів справи, для виконання перевезення за усною заявкою позивача,  відповідачем було залучено транспортні засоби: DAF CF85.460, державний номер НОМЕР_1 та напівпричіп ВАРЗ 9996, державний номер НОМЕР_2 , які використовувались відповідачем на підставі договору оренди від 01.01.2019 року № 10119, укладеного із орендодавцем Фізичною особою-підприємцем Гаріст Максимом Олеговичем.
За міжнародною товарно-транспортною накладною CMR № 7618 відповідач прийняв до перевезення вантаж: контейнер MSCU6267618 із вантажем мішковини вагою 9975 кг, який 18.04.2019 року був дозволений органом доходів і зборів до переміщення під митним контролем територією України без митного оформлення, про що свідчить відповідний штамп органу доходів і зборів у п. 24 накладної із відміткою „під митним контролем". З вищевказаної накладної вбачається, що для перевезення використовувались транспортні засоби із номерами НОМЕР_1 та причіп НОМЕР_2 , водій ОСОБА_1 Відповідно до п. 2 накладної, вантажоодержувачем є ТОВ „Флорекс Україна" (м. Київ, вул. Березняковська, 29Б), а згідно п. 3 накладної місцем розвантаження: Україна, м. Київ. Прийнятий до перевезення вантаж прибув до м. Києва 19.04.2019 року, про що свідчить штамп Київської митниці ДФС із відміткою „під митним контролем" та штампом „вантаж надійшов" на примірнику митної декларації № UA100000/2019/823560.
Актом приймання-передавання від 03.05.2019 року № 140/19, що складений в порядку п. 4 ч. 1 ст. 191 Митного кодексу України, вантаж, що перебуває під митним контролем згідно митної декларації № UA100000/2019/823560 (тканини з джутових або інших текстильних луб`яних волокон невибілені (сурові) був прийнятий на зберігання на склад митного органу. Акт складений за участю Гаріст М.О. як представника відповідача, що діяв на підставі доручення. Відповідна відмітка була також зроблена на митній декларації № UA100000/2019/823560 та міжнародній товарно-транспортній накладній CMR № 7618 із проставленням штампу органу доходів і зборів.
На митній декларації № UA100110/2019/133747 мається відмітка про митне оформлення вантажу, що був предметом перевезення, яке було завершено 13.05.2019 року.
Згідно умов договору зберігання від 04.05.2019 року № 040519, який укладено між відповідачем (поклажодавець) та Приватним підприємством „Гаріст-Україна" (зберігач) та у відповідності до акту приймання-передачі майна на зберігання від 04.05.2019 року, відповідачем було передано порожній контейнер MSCU6267618 для його зберігання Приватному підприємству «Гаріст-Україна» у смт. Нові Білокоровичі. 
Крім того, матеріали справи містят копії претензій Товариства з обмеженою відповідальністю «АП Лоджістикс» від 05.06.2019 року за вих. № 15059/06/19,  адресованих позивачу, які різні за своїм змістом, в одній із яких вартість втраченого майна - контейнеру визначена в сумі 99 280 грн. (еквівалент 3650 доларів США), а в іншій - 34 008 грн. 77 коп. (еквівалент 1250 доларів США), а також копію претензії Товариства з обмеженою відповідальністю «МШК Україна» від 05.06.2019 року за вих. № 085/19,  адресованої Товариству з обмеженою відповідальністю «АП Лоджістикс», в якій вартість втраченого майна - контейнеру визначена в сумі 34 008 грн. 77 коп. (еквівалент 1250 доларів США).
Також матеріали справи містять лист Фізичної особи-підприємця Гаріст Надії Махсотівни, м. Одеса  від 10.05.2019 року, направлений на електронну адресу  Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРІЯ-ГРУП", смт. Великодолинське Овідіопольського району Одеської області з проханням надання договору - заявки задля завершення перевезення вантажу. Відповіді на вищевказане звернення від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРІЯ-ГРУП", смт. Великодолинське Овідіопольського району Одеської області матеріали справи не містять.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви прийняття аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.
Згідно із п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Статтею 20 Господарського кодексу України встановлено, що кожний суб`єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема шляхом відшкодування збитків.
За загальними положеннями ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
За змістом ст. 908 Цивільного кодексу України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.
Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (ч. 4 ст. 909 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.
Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.
Відповідно до ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.
Згідно частин 1, 3 ст. 314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.
Відповідно до п. 1.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363 (далі - Правила) (тут і далі- в редакції, чинній на момент укладення ), перевізники приймають вантажі для перевезення на підставі укладених договорів із замовниками згідно з заявками (додаток 1) або за разовий договір (додаток 2).
Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
За змістом ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
При цьому, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком Господарського суду Одеської області щодо відсутності у діях відповідача по даній справі протиправної поведінки при виконанні останнім умов договору перевезення вантажу, а також наявності розміру збитків, заявлених до стягнення, тобто, недоведеністю позивачем 4-х складових для можливості стягнення з відповідача збитків, з огляду на таке.
Як зазначалося колегією суддів раніше, за загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22, ст. 611, ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.
Таким чином, саме позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу. Вина перевізника у порушенні договору перевезення вантажу презюмується.
Виходячи з наведеного та в силу ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, саме позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення зв`язку між протиправною поведінкою винної особи та збитками потерпілої сторони.
Відповідних правових висновків дотримується Верховний Суд у постанові від 10.12.2018 року по справі № 902/320/17.
Так, з матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору перевезення вантажу від 21.12.2018 року № 21/12/18 укладеного між сторонами по справі, 16.04.2019 року відповідач отримав усне замовлення від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРІЯ-ГРУП", смт. Великодолинське Овідіопольського району Одеської області на перевезення вантажу із статусом „під митним контролем" за маршрутом: м. Одеса (Одеський морський торговельний порт) - м. Київ. Для виконання вищевказаного перевезення Фізичною особою-підприємцем Гаріст Надією Махсотівною, м. Одеса було залучено транспортні засоби: DAF CF85.460, державний номер НОМЕР_1 та напівпричіп ВАРЗ 9996, державний номер НОМЕР_2 , які використовувались нею на підставі договору оренди від 01.01.2019 року №10119, укладеного із орендодавцем Фізичною особою-підприємцем Гаріст Максимом Олеговичем, що сторонами при розгляді справи у суді першої інстанції не заперечувалось. 
19.04.2019 року, ввірений перевізнику вантаж було доставлено до м. Києва, що підтверджується штампом Київської митниці ДФС із відміткою „під митним контролем" та штампом „вантаж надійшов" на примірнику митної декларації № UA100000/2019/823560.
Відмітка митного органу на митній декларації № UA100110/2019/133747 свідчить про те, що митне оформлення вантажу, що був предметом перевезення, було завершено 13.05.2019 року. Таким чином, Господарський суд Одеської області вірно дійшов висновку щодо неналежного виконання позивачем своїх обов`язків, як замовника за  договором на перевезення вантажів від 21.12.2018 року № 21/12/18, оскільки відповідно до п. 2.1.5 вищевказаного договору позивач був зобов`язаний протягом 24 години здійснити митне оформлення документів та розвантаження товару, тобто в строк по 20.04.2019 року. 
Крім того, колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду не приймаються доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі щодо наявності в діях відповідача протиправної поведінки, яка виражена у тому, що останнім вантаж не доставлений та не зданий вантажоодержувачу, як і посилання позивача на самовільне вивантаження вантажу відповідачем, оскільки матеріалами справи, зокрема актом приймання-передавання від 03.05.2019 року № 140/19 та відмітками на митній декларації №UA100000/2019/823560 та міжнародній товарно-транспортній накладній CMR № 7618, підтверджено той факт, що відповідач, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 191 Митного кодексу України скористався своїм правом на передання вантажу на митний склад органу доходів та зборів, оскільки таке право надається законом та зумовлено саме неналежним виконанням позивачем своїх обов`язків, як замовника спірного перевезення щодо здійснення своєчасного оформлення всіх документів, необхідних для перевезення, та здійснення вивантаження доставленого вантажу. На підставі п. 3 ч. 2 ст. 191 Митного кодексу України відповідач не мав права здійснювати розвантаження вантажу до завершення оформлення всіх необхідних документів, оскільки вищевказаний вантаж перебував під митним контролем. Таким чином, замовником не було у визначений договором строк виконано своїх зобов`язань, обумовлених спірним договором. Вищенаведене свідчить про відсутність у діях відповідача протиправної поведінки щодо передачі вантажу на митний склад Київської митниці ДФС. 
Також, колегією суддів не приймається до уваги твердження позивача щодо не повернення (втрати) Фізичною особою-підприємцем Гаріст Надією Махсотівною, м. Одеса порожнього контейнеру MSCU6267618 як тари, в яку був поміщений прийнятий до перевезення відповідачем вантаж. Оскільки, матеріалами справи підтверджено та перевірено колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду те, що  листом від 10.05.2019 року за № 112 відповідач просив позивача надати письмове замовлення на перевезення в порядку, передбаченому спірним договором перевезення вантажу, який було направлено електронною поштою на електронну адресу: yurisgrouop@ukr.net., при цьому, факт отримання вищевказаного листа при розгляді справи судом першої інстанції не заперечувався позивачем, відповіді на нього матеріали господарської справи не містять. Доводи апеляційної скарги позивача в цій частині також спростовуються наявним в матеріалах справи  договором зберігання  від 04.05.2019 року №040519, укладеним між відповідачем (поклажодавець) та Приватним підприємством  „Гаріст-Україна" (зберігач), відповідно до якого та акту приймання-передачі майна на зберігання від 04.05.2019 року, відповідачем було передано порожній контейнер MSCU6267618 для його зберігання Приватному підприємству «Гаріст-Україна» у смт. Нові Білокоровичі, що не спростовано позивачем. При цьому, посилання позивача в апеляційній скарзі на порушення відповідачем умов п. 2.2.8 спірного договору є необґрунтованим та таким, що спростовується матеріалами справи, оскільки вивантаження вантажу, що знаходиться під митним контролем на Київській митниці ДФС було здійснено перевізником правомірно та у відповідності до п. 2.1.6. договору, а щодо перевезення порожнього контейнеру MSCU6267618 позивачем не було надано відповідачу відповідних письмових вимог та інструкцій для його повернення. 
Щодо недолучення судом першої інстанції до матеріалів справи наданих позивачем нотаріально посвідченої заяви свідка колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає наступне.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.12.2019 року у справі №916/2431/19 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРІЯ-ГРУП", смт.Великодолинське Овідіопольського району Одеської області про залучення до матеріалів справи нотаріально посвідченої заяви свідка від 01.11.2019 року було повернуто без розгляду. При цьому, як убачається з матеріалів справи, позивач не оскаржував у передбаченому законом порядку вищевказану ухвалу, а тому, доводи останнього, викладені в апеляційній скарзі з цього приводу, колегією суддів не приймаються до уваги. 
Також, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком, викладеним Господарським судом Одеської області в оскаржуваному рішенні щодо відсутності доказів, які б підтверджували сплату відповідних коштів, оскільки як вбачається з норми ч. 2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.
Як вбачається з матеріалів справи, платіжні доручення від 18.07.2019 року № 2477, від 21.05.2019 року № 2373,  від 28.05.2019 року № 84 були додані позивачем до відповіді на відзив, при цьому до позовної заяви не було додано жодного з вищенаведених доказів, які б документально підтверджували витрати останнього, а також до суду першої інстанції позивачем не було, всупереч вищенаведеним нормам ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, подано правового обґрунтування причин їх неподання разом з позовною заявою, хоча на час подання позову, у позивача вищевказані докази були в наявності. 
З огляду на викладене, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що судом першої інстанції вірно, з урахуванням матеріальних та процесуальних норм, надано оцінку усім доказам у справі та зроблено висновки, які узгоджуються з приписами ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування збитків у розмірі 87 363 грн. 06 коп. за договором перевезення вантажу.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі  "Трофимчук проти України", no. 4241/03, від 28.10.2010 року).
Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Колегія суддів зауважує, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд. Однак ця стаття не закріплює будь-яких правил допустимості доказів чи правил їх оцінки, а тому такі питання регулюються передусім національним правом і належать до компетенції національних судів.
Для того, щоб судовий розгляд був справедливим, як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції, суд зобов`язаний належним чином вивчити та перевірити зауваження, доводи й докази, а також неупереджено їх оцінити на предмет того, чи будуть вони застосовуватися в рішенні суду.
І хоча Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях констатує, що п. 1 ст. 6 Конвенції дійсно вимагає, щоб суди мотивували висновки в рішеннях, однак ця вимога не означає обов`язку суду надавати детальну відповідь на кожен аргумент; таке питання вирішується виключно у світлі обставин конкретної справи.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року у справі № 918/519/17.
За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРІЯ-ГРУП", смт. Великодолинське Овідіопольського району Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 08.01.2020 року у справі № 916/2431/19 не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 08.01.2020 року у справі № 916/2431/19 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРІЯ-ГРУП", смт.Великодолинське Овідіопольського району Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 08.01.2020 року у справі № 916/2431/19 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 08.01.2020 року у справі №916/2431/19 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя 	Г.І. Діброва	
Судді 	Н.М. Принцевська	
 	А.І. Ярош