Ухвала
 
17 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 520/10134/16-ц
провадження № 61-8931св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 ,
третя особа - Київська районна адміністрація Одеської міської ради,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 травня 2017 року у складі судді Огренич І. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Гірняка Л. А., Сегеди С. М., Цюри Т. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
У серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 , третя особа - Київська районна адміністрація Одеської міської ради, про визнання дій щодо реєстрації у предметі іпотеки третіх осіб неправомірними, анулювання реєстрації та виселення неправомірно зареєстрованих осіб.
 
Позов мотивовано тим, що рішенням Київського районного суду м. Одеси 
від 24 вересня 2015 року у цивільній справі № 520/11263/13-ц позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 01 липня 2005 року № ODH0GL00492305, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , у розмірі 32 932,96 доларів США, що в еквіваленті становить 710 693,28 грн, звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки.
 
Договором іпотеки, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , передбачено право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії.
 
Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмета іпотеки, позивач вважає, що реєстрація відповідачів у квартирі, що знаходиться в іпотеці, є порушенням умов договору. Отже, відповідачі зареєстровані у житловому приміщенні з порушенням умов законодавства, а тому підлягають виселенню.
 
Посилаючись на вказані обставини, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило визнати дії ОСОБА_1 щодо реєстрації у предметі іпотеки її, ОСОБА_2 , 
ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 , неправомірними та вчиненими з порушенням умов законодавства та виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 , які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предметі іпотеки), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , зі зняттям із реєстраційного обліку.
 
Заочним рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 травня 2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
 
Рішення мотивоване тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачі зареєстровані у спірній квартирі після укладення договору іпотеки, так як у довідці зазначено, що вони зареєстровані у 
2005 році. Крім того, реєстрація відповідачів та малолітньої дитини в іпотечній квартирі всупереч умовам договору іпотеки не може бути підставою для їх виселення та зняття з реєстраційного обліку, так як у разі істотного порушення однією із сторін умов договору інша сторона має право вимагати його зміни або розірвання. До того 

ж, обов`язок реєстрації громадян за місцем свого проживання передбачений законом та не може бути обмежений чи змінений цивільно-правовими угодами. Відмовляючи у виселенні відповідачів, суд виходив із того, що банком не повідомлено відповідачів про необхідність виселення, а отже, відсутнє виконання припису, встановленого частиною другою статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частиною третьою 
статті 109 ЖК Української РСР.
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 травня 2017 року змінено в частині мотивування підстав відмови у позові. У решті рішення залишено без змін.
 
Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у виселенні, виходячи з того, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження направлення банком та отримання відповідачами письмової вимоги щодо їх виселення. Проте не погодився з висновками суду щодо відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження, що відповідачі зареєстровані у спірній квартирі після укладення договору іпотеки, оскільки іпотечний договір укладений 
04 липня 2005 року, а відповідачі зареєстровані в іпотечній квартирі 19 жовтня 
2005 року. Разом з тим іпотечна квартира є постійним місцем проживання відповідачів, тому відсутні підстави для визнання дій ОСОБА_1 щодо реєстрації у предметі іпотеки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 неправомірними та вчиненими з порушенням умов законодавства.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги
 
У травні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 травня 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та задовольнити позов, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується у порядку звернення стягнення за рішенням суду.
 
Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк».
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною п`ятою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.
 
Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.
 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 , третя особа - Київська районна адміністрація Одеської міської ради, про визнання дій щодо реєстрації у предметі іпотеки третіх осіб неправомірними, анулювання реєстрації та виселення неправомірно зареєстрованих осіб, за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 травня 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року призначити до судового розгляду на 01 квітня 2020 року колегією у складі п`яти 

суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик