ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/10840/19                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Шевченко Н.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  12 березня 2020 року                                                                                          м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Оксененка О.М., Мельничука В.П., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Сінеф», Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 січня 2020 р. адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Сінеф» до Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сінеф» звернулося до суду з позовом у якому просило:
- визнати незаконною бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Медведєва О.В. щодо невиконання рішення Київського апеляційного господарського суду у справі від 06.09.2017 №910/25631/13 в частині не закриття виконавчого провадження №53935150;
- зобов`язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України закрити виконавче провадження №53935150 та зняти арешт з майна, який було накладено в межах вказаного виконавчого провадження та вчинити інші дії у відповідності до приписів Закону України «Про виконавче провадження», які передбачені при закінченні виконавчого провадження.
На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що відповідачем протиправно накладено арешт на предмет іпотеки, оскільки такі дії державного виконавця порушують права позивача на задоволення забезпечених іпотекою вимог. Наголошено, що Київським апеляційним господарським судом у справі №910/25631/13 визнано недійсним пункт постанови державного виконавця від 12.05.2017 щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 12.05.2014 № 43070013 в окреме провадження, при цьому відповідачем проігноровано вказане рішення суду та протиправно не закінчено виконавче провадження № 53935150 про стягнення вищевказаного виконавчого збору. В рамках даного виконавчого провадження також протиправно накладено арешт майна боржника.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 січня 2020 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії щодо здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 53935150 щодо стягнення виконавчого збору на підставі постанови про стягнення виконавчого збору від 12.05.2014 № 43070013.  Зобов`язано Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України закінчити виконавче провадження № 53935150 та зняти арешт з майна, який було накладено в межах вказаного виконавчого провадження. В іншій частині відмовлено.
В апеляційній скарзі Міністерство юстиції України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Зокрема, скаржник стверджує, що постанова про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 53935150 прийнята у відповідності до ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 43070013. Також зазначає, що арешт у виконавчому провадженні № 53935150 винесено обґрунтовано та правомірно.
Крім того, апеляційну скаргу подано Товариством з обмеженою відповідальністю «Сінеф».
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить змінити вказане судове рішення виклавши його в наступній редакції: "Визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо невиконання рішення Київського апеляційного господарського суду від 06.09.2017 р. у справі № 910/25632/13 в частині закриття виконавчого провадження № 53935150.  Зобов`язати Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України закінчити виконавче провадження № 53935150 та зняти арешт з майна, який було накладено в межах вказаного виконавчого провадження".
Зокрема скаржник зазначає, що використана судом форма викладення резолютивної частини рішення спотворює його зміст, оскільки протиправними визнаються виключно дії щодо здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 53935150.
Перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № 43070013 з виконання наказу Господарського суду м. Києва від 04.04.2014 № 910/25631/13 про стягнення солідарно з Приватного підприємства «Гєлан», Товариства з обмеженою відповідальністю «Стек-Комп`ютер», Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогресив», Приватного підприємства «Ефективні технології продаж» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ВаРос» на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» заборгованості по поверненню кредитних коштів у розмірі 19 000 000 грн, заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами у розмірі 490 940,39 грн, пеню у розмірі 388 244 грн та судовий збір у розмірі 73 080 грн.
Керуючись статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент вчинення виконавчих дій) державним виконавцем 12.05.2014 р. винесено постанову про стягнення виконавчого збору № 910/25631/13.
Крім того, ухвалою Господарського суду м. Києва від 07.03.2017 у справі № 910/25631/13 здійснено заміну сторони у виконавчому провадженні № 43070013 з ПАТ «Банк Форум» на його процесуального правонаступника ТОВ «Сінеф».
Отже, до ТОВ «Сінеф» перейшли права кредитора у справі № 910/25631/13 та стягувача у виконавчому провадженні № 43070013.
Водночас, позивач став іпотекодержателем за договором іпотеки від 06.06.2013 № 363 об`єкту нерухомого майна з реєстраційним номером № 77132446101, а саме: нежитлового приміщення матеріального складу №1 літера К-2 загальною площею 322,6 кв. метра, що розташоване за адресою: м. Львів, вул. Зелена 238 - неправомірними.
В подальшому, ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.04.2017 р. року визнано заяву ТОВ «Сінеф» про відмову від примусового виконання рішення суду у справі №910/25631/13, на підставі чого державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим О. В. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження від 12.05.2017 № 43070013 відповідно до п. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». 
15.05.2017 р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим О. В.  прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 53935150, якою було вииділено в окреме провадження постанову про стягнення виконавчого збору з боржника ТОВ «ВаРос» від 12.05.2014 № 43070013.
Постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.09.2017 р. у справі №910/25631/13 визнано недійсним п. 3 постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України про закінчення виконавчого провадження від 12.05.2017 щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 12.05.2014 № 43070013 в окреме провадження; визнано незаконною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України щодо не зняття арешту, накладеного на майно боржника; зобов`язано відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України усунути допущені порушення та вчинити дії у відповідності до приписів Закону України «Про виконавче провадження», які передбачені при закінченні виконавчого провадження.
На виконання судового рішення, державним виконавцем у виконавчому провадженні № 43070013 прийнято постанову від 25.09.2017 про внесення змін, якою постановлено вважати недійсним п. 3 постанови про закінчення виконавчого провадження від 12.05.2017 щодо винесення в окреме провадження постанови про стягнення виконавчого збору від 12.05.2014 № 43070013.
Також, постановою про зняття арешту з майна від 25.09.2017 року у виконавчому провадженні № 43070013, знято арешт з всього рухомого та нерухомого майна, а також із приміщення, нежитлового приміщення матеріального складу №1 літера К-2, загальною площею 322,6 кв.м., що знаходиться за адресою: Львівська область, місто Львів, вулиця Зелена 238 , реєстраційний номер 77132446101.
Разом з тим, в рамках виконавчого провадження № 53935150 з метою звернення стягнення виконавчого збору прийнято постанову про арешт майна боржника від 26.09.2017, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника, в тому числі на нежитлове приміщення матеріального складу №1 літера К-2, загальною площею 322,6 кв.м., що знаходиться за адресою: Львівська область, місто Львів, вулиця Зелена 238 , реєстраційний номер 77132446101.
Отже, на думку позивача, рішення Київського апеляційного господарського суду від 06.09.2017 № 910/25631/13 у повному обсязі не виконано, постанову про відкриття виконавчого провадження від 15.05.2017 № 53935150 не скасовано, та протиправно накладено арешт на майно ТОВ «Сінеф» постановою від 26.09.2017.
Вважаючи бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим О.В. незаконною, позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України про захист порушеного права.
Надаючи оцінку обставинам справи колегія суддів зазначає про таке.
Ухвалюючи рішення у справі, суд попередньої інстанції не звернув уваги на наступне.
Відповідно до частини 3 статті 287 КАС України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.
Частиною 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 р. № 1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно статті 6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 2 червня 2016 р. № 1403-VIII систему органів примусового виконання рішень становлять: Міністерство юстиції України; органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.
Відповідно до пункту 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 р. (у редакції наказу Міністерства юстиції України № 2832/5 від 29 вересня 2016 р.) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 р. за № 1302/29432, органами державної виконавчої служби є:
- Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень;
- управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - управління державної виконавчої служби), до складу яких входять відділи примусового виконання рішень;
- районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції (далі - відділи державної виконавчої служби).
У постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 3 від 13 грудня         2010 р. «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» зазначено, що в цій категорії справ відповідачами можуть бути лише перераховані органи державної виконавчої служби у зв`язку з тим, що структурні підрозділи органів державної виконавчої служби: відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, відділи примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі - не визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» як самостійні органи державної виконавчої служби, що виключає можливість їхньої участі як відповідачів у таких справах.
Таким чином, Міністерство юстиції України, не є органом державної виконавчої служби в розумінні статті 6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», а отже і тим суб`єктом, який має відповідати за цим адміністративним позовом.
Приймаючи до уваги, що відповідно до частини 1 статті 48 КАС України заміна неналежної сторони можлива лише у суді першої інстанції, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.
Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ 

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Сінеф» залишити без задоволення».
Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий        суддя                                                      І.О. Лічевецький

                          суддя                                                                                                           О.М. Оксененко

                                                         суддя                                                                                                           В.П. Мельничук