ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" травня 2020 р.                                                                    Справа №909/773/18
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого – судді                                                            О.В. Зварич
суддів                                                                                В.М. Гриців
          О.П. Дубник,
секретар судового засідання М.С. Кіра,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Укртрансгаз” (надалі АТ “Укртрансгаз”) за №1001ВИХ-19-6535 від 26.12.2019 року (вх. № 01-05/87/20 від 08.01.2020 року) 
на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 19.11.2019 року (суддя М.М.  Фрич; повний текст рішення складено 29.11.2019 року)
у справі № 909/773/18
за позовом: АТ “Укртрансгаз”
до відповідача: Акціонерного товариства “Оператор газорозподільної системи “Івано-Франківськгаз” (надалі АТ “Івано-Франківськгаз”)
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг
про визнання укладеним договору про транспортування природного газу в редакції позивача,

за участю:
від позивача: Мельник О.С. – адвокат (довіреність № 1-2260 від 23.01.2020 року); 
від відповідача: Зіньковська Н.В. – адвокат (довіреність № 007Др-39-0120 від 11.01.2020 року);
від третьої особи: не з`явився,
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог 

10.09.2018 року АТ “Укртрансгаз” звернулось до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до АТ “Івано-Франківськгаз” про визнання укладеним договору про транспортування природного газу № 1807000388 від 01.08.2018 року в редакції, запропонованій позивачем, що відповідає типовій формі договору транспортування природного газу, затвердженій постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2497.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач надіслав на адресу відповідача проект договору у двох примірниках, один з яких підписаний позивачем. Договір складений у відповідності до типової форми договору транспортування природного газу, затвердженої постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2497. Відповідач підписав проект договору з протоколом розбіжностей, запропонувавши змінити у ньому пункт 9.3. Позивач не погодився зі змістом пункту 9.3 договору в редакції відповідача, оскільки, на його думку, вони змінюють істотні умови та зміст типового договору, що суперечить положенням пункту 3 частини 4 статті 179 Господарського кодексу України. 

Короткий зміст попередніх судових рішень першої, апеляційної та касаційної інстанції

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 14.12.2018 року у справі №909/773/18 (суддя О.М. Фанда) відмовлено в позові АТ “Укртрансгаз” (а.с. 140-148, т.1).
Постановою Західного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 року (головуючий-суддя Г.Т. Кордюк, судді: Н.М. Кравчук, Б.Д. Плотніцький) рішення господарського суду Івано-Франківської області від 14.12.2018 року у справі №909/773/18 залишено без змін (а.с. 219-226, т.1).
Постановою Верховного Суду від 09.07.2019 року скасовано рішення господарського суду Івано-Франківської області від 14.12.2018 року та постанову Західного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 року у справі №909/773/18. Справу передано на новий розгляд до господарського суду Івано-Франківської області (а.с. 111-126, т.2).
Верховний Суд у своїй постанові зазначив таке: 
«На вирішення суду фактично був переданий спір щодо однієї умови Договору, а саме: пункту 9.3. Щодо решти його умов спір між сторонами відсутній, оскільки проект Договору (крім пункту 9.3) підписаний двома сторонами без жодних зауважень. 
Пункт 9.3 Договору врегульовує питання проведення оператором газорозподільної системи (відповідачем) оплати вартості щодобових небалансів за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам та містить посилання на строки і процедуру, передбачену Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2005 № 20. 
Така редакція пункту 9.3 Договору (станом на момент звернення позивача з позовом у цій справі до суду) відповідала Типовому договору транспортування природного газу, затвердженому постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2497.
Водночас, судами попередніх інстанцій встановлено, що постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 “Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій” втратила чинність з 01.01.2018 у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 08.11.2017 № 951 “Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України”.
Таким чином, у зв`язку із невнесенням регулятором змін до Типового договору транспортування природного газу, останній у пункті 9.3 передбачав обов`язок здійснювати оплату небалансів у строки та за процедурою, передбачені нормативним актом, який втратив свою чинність та не підлягає застосуванню.
За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відмову в задоволенні позовних вимог АТ “Укртрансгаз” у повному обсязі. При цьому, за висновками судів попередніх інстанцій, Договір є укладеним сторонами в добровільному порядку, крім пункту 9.3 Договору, який не може бути викладено в редакції позивача з наведених вище підстав.
Касаційний господарський суд не може погодитись з такими висновками судів попередніх інстанцій, вважає їх передчасними.
Встановивши обставини невідповідності умов пункту 9.3 Типового договору транспортування природного газу, а відтак і запропонованої позивачем редакції цього пункту вимогам чинного законодавства України, суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки редакції пункту 9.3 Договору, запропонованій відповідачем у протоколі розбіжностей, та не розглянули питання щодо часткового задоволення позову шляхом визнання Договору укладеним з викладенням спірного пункту Договору в такій редакції, або, у разі невідповідності цього пункту й у редакції відповідача, – шляхом конкретизації умов відповідного пункту Договору з виключенням з нього посилання на нечинний нормативно-правовий акт на підставі частини четвертої статті 179 ГК України».

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Оскаржуваним рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 19.11.2019 у справі №909/773/18 (суддя М.М. Фрич) відмовлено в задоволені позову.
В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій", посилання на яку містить запропонована позивачем редакція пункту 9.3 договору, визнана такою, що втратила чинність відповідно до Переліку постанов Кабінету Міністрів України, які втратили чинність, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2017 року № 951. За висновком суду, оскільки пункт 9.3 типового договору містить посилання на порядок, встановлений нечинним нормативно-правовим актом, то правові підстави для задоволення вимог позивача та визнання укладеним договору в цілому на умовах, запропонованих останнім, відсутні. Врахував, що в іншій частині договору спору між сторонами немає. Зауважив, що звернення позивача до суду з позовом про визнання укладеним договору з посиланням на протокол розбіжностей щодо п. 9.3 договору, є помилковим, оскільки позивач мав би передати до суду саме неврегульовані розбіжності у договорі. Одночасно врахував наявність між сторонами діючого договору на транспортування природного газу від 17.12.2015 року № 1512000706, питання щодо чинності останнього не врегульовано умовами спірного договору. Однак, чинним законодавством не передбачено існування одночасно двох договорів, які за змістом спрямовані на встановлення, зміну або припинення одних і тих самих господарських зобов`язань, тому вимога позивача є такою, що не відповідає нормам діючого законодавства.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Позивач подав апеляційну скаргу на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 19.11.2019 у справі №909/773/18, в якій просить скасувати зазначене рішення суду, прийняти нове рішення, яким в повному обсязі задоволити позовні вимоги. Скаржник зазначає, що, відмовивши у задоволенні позовних вимог, суд фактично погодився, що спірний договір є укладеним на умовах протоколу розбіжностей відповідача. При цьому, зазначає, що дія постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року №256 не поширюється на спірні правовідносини та не визначає порядку оплати вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділення субвенцій з державного бюджету. Відтак, втрата чинності постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 не призводить до необхідності застосування до спірних правовідносин положень постанови Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року №256, як це пропонував здійснити відповідач в протоколі розбіжностей. Разом з тим, скаржник вважає, що суд першої інстанції не мав підстав для повної відмови у задоволенні позову та повинен був задоволити такі вимоги шляхом визнання договору укладеним без положень договору, які передбачали застосування постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20. Звертає увагу на те, що укладення договору про транспортування природного газу в редакції типового договору транспортування природного газу, затвердженого регулятором, є обов`язковим для учасників ринку природного газу, в тому числі для відповідача, в силу закону. Типовий договір на транспортування природного газу затверджено постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2497. Водночас, відповідач, порушуючи вимоги вказаної постанови, у своєму протоколі розбіжностей до договору протиправно запропонував неприйнятну редакцію абз. 2 п. 9.3 договору. 

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів скаржника, оскаржуване рішення вважає законним, обґрунтованим, ухваленим із дотриманням норм матеріального і процесуального права. Звертає увагу на наявність між сторонами існуючого чинного договору на транспортування природного газу №1512000706 від 17.12.2015 року, яким врегульовано умови, аналогічні умовам спірного договору. Жодна із сторін не заявляла про розірвання діючого договору на транспортування природного газу №1512000706 від 17.12.2015 року. Також умовами спірного договору не врегульовано питання про чинність договору №1512000706 від 17.12.2015 року. Разом з тим, чинним законодавством не передбачено існування одночасно двох договорів, які за змістом спрямовані на встановлення, зміну або припинення одних і тих самих господарських зобов`язань, тому вимога позивача є такою, що не відповідає нормам діючого законодавства, що підтверджує висновок суду про відсутність підстав для укладення спірного договору. Верховний суд у постанові від 09.07.2019 року у даній справі також зазначив про неможливість врегулювання тотожних правовідносин двома різними правочинами. Крім того зазначає, що на час заявлення даного позову, запропонована позивачем редакція п. 9.3 спірного договору відповідала типовому договору транспортування природного газу, затвердженому постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2497. Однак, з 01.01.2018 року, постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій", посилання на яку містить запропонована позивачем редакція пункту 9.3 договору, втратила чинність. Однак, позивач не змінив предмета та підстави позову з врахуванням змін, внесених до Типового договору транспортування природного газу відповідно до постанови НКРЕКП № 1598 від 04.12.2018 року. Просить залишити без змін рішення господарського суду Івано-Франківської області від 19.11.2019 у справі №909/773/18, апеляційну скаргу АТ “Укртрансгаз” – без задоволення. 
Третя особа не надавала письмового відзиву на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представник скаржник підтримав вимоги апеляційної скарги з наведених у ній підстав.
Представник відповідача просив залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду, апеляційну скаргу – без задоволення.
Третя особа не делегувала свого представника в судове засідання. Згідно з повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення № 7901010909166 про виклик до суду на 18.05.2020 року їй відомо про дату, час і місце розгляду справи.
Суд не визнавав обов`язковою явку в судове засідання учасників судового процесу. Отже, в силу положень ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України справу може бути розглянуто при відсутності уповноваженого представника третьої особи.

Обставини справи

АТ “Укртрансгаз” (оператор) надіслало ПАТ “Івано-Франківськгаз” (замовник) два примірники договору транспортування природного газу № 1807000388 від 01.08.2018 року, предметом якого є надання оператором замовнику послуг транспортування природного газу на умовах, визначених договором, та оплата замовником оператору встановленої в цьому договорі вартості таких послуг.
Відповідно до пункту 9.3 договору (в редакції, запропонованій позивачем) у випадку якщо загальна вартість щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця, Оператор до 14 числа газового місяця, наступного за звітним, надсилає Замовнику рахунок на оплату за добовий небаланс (розмір визначається як різниця між загальною вартістю щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця та загальною вартістю щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця). Замовник має оплатити рахунок на оплату за добовий небаланс у термін до 5 робочих днів, крім вартості послуг, визначених абзацом другим цього пункту.
Оплата вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період.
Супровідним листом від 08.08.2018 року №11-032-ЛВ-7961-0818 ПАТ “Івано-Франківськгаз” надіслало АТ “Укртрансгаз” підписаний Договір транспортування природного газу № 1807000388 від 01.08.2018 року разом з протоколом розбіжностей до нього (а.с.24-37, т.1).
Як вбачається з протоколу розбіжностей до Договору транспортування природного газу № 1807000388 від 01.08.2018 року, ПАТ “Івано-Франківськгаз” не погодилося із запропонованою АТ “Укртрансгаз” редакцією пункту 9.3 Договору та виклало його у такій редакції: “У випадку якщо загальна вартість щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця, оператор до 14 числа газового місяця, наступного за звітним, надсилає замовнику рахунок на оплату за добовий небаланс (розмір визначається як різниця між загальною вартістю щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця та загальною вартістю щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця). Замовник має оплатити рахунок на оплату за добовий небаланс у термін до п`яти робочих днів, крім вартості послуг, визначених абзацом другим цього пункту.
Оплата вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період”.
Не погоджуючись із запропонованою відповідачем редакцією пункту 9.3 Договору, викладеною ПАТ “Івано-Франківськгаз” у протоколі розбіжностей, АТ "Укртрансгаз" звернулось з даним позовом до місцевого господарського суду.
Предметом позову у даній справі є вимога АТ "Укртрансгаз" про визнання укладеним Договору про транспортування природного газу № 1807000388 від 01.08.2018 року в редакції, викладеній у позовній заяві, що відповідає типовій формі договору транспортування природного газу, затвердженій постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2497.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

В силу положень частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків..
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).
Положеннями статті 638 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до частин 1-4, 7 статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори. Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Взаємовідносини, які виникають в процесі укладення договорів транспортування природного газу, регулюються Законом України "Про ринок природного газу", Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року №2493 та постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 року № 2497 "Про затвердження Типового договору транспортування природного газу".
Частинами 1-2 статті 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
Порядок укладення господарського договору врегульовано статтею 181 Господарського кодексу України , за змістом якої, у разі наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов`язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов`язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.
Частиною 1 статті 187 Господарського кодексу України встановлено, що спори, котрі виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі, якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.
Відповідно до частин 1, 2 статті 32 Закону України "Про ринок природного газу" транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу. Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором.
Згідно з пунктом 2 глави 1 розділу VI Кодексу газорозподільних системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494 (в редакції від 26.07.2018 року) взаємовідносини між оператором ГТС (оператором газотранспортної системи) та оператором ГРМ (оператором газорозподільної системи), пов`язані з прийманням-передачею природного газу в точках виходу з ГТС до ГРМ, регулюються укладеним між ними договором на транспортування природного газу, який укладається за формою Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2497, технічною угодою (за необхідності) та відповідно до вимог Кодексу ГТС.
За змістом п.9.3 Типового договору транспортування природного газу, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року №2497, який повністю співпадає з редакцією позивача: "У випадку якщо загальна вартість щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця, Оператор до 14 числа газового місяця, наступного за звітним, надсилає Замовнику рахунок на оплату за добовий небаланс (розмір визначається як різниця між загальною вартістю щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця та загальною вартістю щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця). Замовник має оплатити рахунок на оплату за добовий небаланс у термін до 5 робочих днів, крім вартості послуг, визначених абзацом другим цього пункту.
Оплата вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводилася у строки та за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період».
Відповідно до статті 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.
На думку позивача, пункт 9.3 договору має бути викладено та підписано в редакції АТ "Укртрансгаз", який повністю узгоджується з типовою формою договору.
Поряд з цим, в ході розгляду справи з`ясовано, що у позивач у своїй редакції спірного пункту 9.3 договору від 01.08.2018 року запропонував відповідачу (оператору газорозподільної системи) проводити оплату вартості щодобових небалансів за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам у строки та за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20, який на той час втратив свою чинність та не підлягав застосуванню.
Відповідно до Переліку постанов Кабінету Міністрів України, що втратили чинність, затвердженого постановою КМУ від 08.11.2017 року № 951, постанова КМУ від 11.01.2005 року № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" визнана такою, що втратила чинність (постанова від 08.11.2017 року № 951 набрала чинності з 01.01.2018 року).
Отже, з 01.01.2018 року Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, який був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20, втратив чинність.
Нормативно-правовий документ після втрати ним чинності перестає бути джерелом права, а його норми втрачають обов`язкову силу і не підлягають подальшому застосуванню.
Матеріали справи не містять доказів про зміну позивачем предмета та підстави даного позову.
Оскільки запропонована позивачем редакція пункту 9.3 договору містить посилання на порядок, встановлений нечинною постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення вимог АТ "Укртрансгаз" та визнання укладеним договору на запропонованих ним умовах.
Наведену правову позицію висловив Верховний Суд у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 11 жовтня 2019 року у справі №902/575/18.
При цьому, колегія суддів також підтримує висновки суду першої інстанції про безпідставність вимог АТ «Укртрансгаз» стосовно укладення Договору про транспортування природного газу № 1807000388 від 01.08.2018 року, враховуючи наявність між сторонами діючого договору на транспортування природного газу №1512000706 від 17.12.2015 року.
Водночас, спірний договір № 1807000388 від 01.08.2018 року не містить умов щодо чинності попереднього договору. 
Суд першої інстанції вірно зазначив, що чинним законодавством не передбачено існування одночасно двох договорів, які за змістом спрямовані на встановлення, зміну або припинення одних і тих самих господарських зобов`язань.
Аргументи АТ "Укртрансгаз" щодо неправомірної відмови суду першої інстанції у задоволенні позову про укладення договору в редакції типового договору транспортування природного газу, не відповідають встановленим фактичним обставинам справи та не спростовують законних і обґрунтованих висновків місцевого господарського суду у даній справі з огляду на викладене вище.
При цьому посилання скаржника на те, що, відмовивши у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд фактично визнав договір укладеним на умовах, запропонованих відповідачем у протоколі розбіжностей, та застосував положення постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256, відхиляються колегією суддів, оскільки не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, суперечать висновкам місцевого суду.
Доводи апелянта про відсутність підстав для відмови у задоволенні позову в повному обсязі були предметом дослідження суду першої інстанції і обґрунтовано відхилені як безпідставні. 
Відповідно до статті 181 Господарського кодексу України, сторона яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов`язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, повинна передати такі розбіжності до суду.
Отже, предметом судового спору в такому випадку можуть бути саме розбіжності у договорі, а не сам договір. 
Окрім п. 9.3. Договору, в іншій частині запропонованого позивачем проекту договору, між сторонами відсутній юридичний спір, що в свою чергу, згідно ч. 2 ст.124 Конституції України та ст.4 ГПК України виключає необхідність задоволення даного позову в частинні, яка не оспорюється.
Колегія суддів критично оцінює твердження скаржника про можливість часткового задоволення позовних вимог шляхом вказівки на умови договору, які не є спірними, оскільки, як вбачається із матеріалів справи та не заперечується самими сторонами, спір у даній справі стосується саме п.9.3. Договору, а не договору в цілому.
Разом з тим, суд не наділений повноваженнями для самостійного внесення змін до Типової форми договору транспортування природного газу шляхом зазначення інших пунктів, ніж тих, що затверджені уповноваженим на це органом.
Усі інші доводи, викладені в апеляційній скарзі колегія суддів відхиляє, оскільки вони не спростовують висновків, наведених в рішенні господарського суду Івано-Франківської області від 19.11.2019 року у справі № 909/773/18.
За приписами статті 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).
Таким чином, у господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи.
Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому рішення господарського суду Івано-Франківської області від 19.11.2019 року у справі № 909/773/18 необхідно залишити без змін.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст. ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд – 

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Укртрансгаз” за №1001ВИХ-19-6535 від 26.12.2019 року (вх. № 01-05/87/20 від 08.01.2020 року) залишити без задоволення, рішення господарського суду Івано-Франківської області від 19.11.2019 року у справі №  909/773/18 – без змін.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
Справу повернути в господарський суд Івано-Франківської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. 
Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя                                                                                 О.В. Зварич 
Суддя                                                                                                    В.М. Гриців
        Суддя                                                                                                    О.П. Дубник