Справа № 344/18525/19 
Провадження № 22-ц/4808/434/20 
Головуючий у 1 інстанції Ковалюк І. П. 
Суддя-доповідач Горейко 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2020 року          м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої                        Горейко М.Д.
суддів:         Василишин Л.В., Матківського Р.Й.
секретаря                        Петріва Д.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене у складі судді Ковалюк І.П. 17 грудня 2019 року в м. Івано-Франківську,
в с т а н о в и в:
16.10.2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Позов мотивувала тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час є повнолітнім. ОСОБА_4 навчається в Інституті інформаційних технологій Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу на першому курсі денної форми навчання. Стипендію не отримує, оскільки навчається на контрактній формі навчання. Вартість навчання згідно договору №КІ-19-023 про підготовку бакалавра від 27.08.2019 року становить 64 800 грн. (16 200 грн. за кожен рік навчання), термін навчання до 30.06.2023 року. У зв`язку з навчанням на денній формі син не може себе утримувати, а тому потребує матеріальної допомоги. Відповідач має можливість надавати таку допомогу, оскільки є працездатним, отримує стабільний дохід від підприємницької діяльності, має транспортний засіб та нерухоме майно. 
Посилаючись на наведене, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 4 500 грн. щомісячно до закінчення навчання, але не пізніше як до досягнення ним 23 років.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 17.12.2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у зв`язку із навчанням сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 4 500 грн. щомісячно на час навчання сина, але не пізніше досягнення ним 23-х річного віку. Стягнення аліментів ухвалено розпочати з 16.10.2019 року. Вирішено питання судових витрат.
Рішення суду мотивовано тим, що повнолітній ОСОБА_3 продовжує навчання у вищому навчальному закладі на денній формі навчання, стипендію не отримує, навчання є платним, а тому з відповідача слід стягувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі 4 500 грн. щомісячно.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
Зокрема зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом не враховано два з основних факторів, на яких наголошує Пленум Верховного Суду України в постанові від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», а саме потребу повнолітнього сина у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням та наявність у відповідача можливості надавати таку допомогу, що підтверджується зокрема тим, що судом не досліджувалися довідки про доходи. 
Також апелянт вказує, що в обґрунтування позовних вимог позивач надала договір про навчання сина в Івано-Франківському національному технічному університеті нафти і газу, згідно якого вартість навчання в рік становить 16 200 грн., тобто 1 350 грн. в місяць. Доказів інших витрат, які б свідчили про потребу ОСОБА_3 в матеріальній допомозі, суду не представлено. Враховуючи, що підтверджена доказами сума витрат на навчання сина становить 1 350 грн. в місяць, а також обов`язок обох батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, він готовий оплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 700 грн. в місяць. 
Крім того, апелянт просить врахувати, що його доходи не дозволяють йому сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 4 500 грн., що підтверджується долученим ним до матеріалів справи звітом про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2019 рік. 
З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково та стягнути з нього на її користь аліменти у зв`язку з навчанням сина ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісячно на час навчання сина, але не пізніше досягнення ним 23-х річного віку.
ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечила та зазначила, що апелянт безпідставно посилається на те, що потреба у матеріальній допомозі синові не доведена, що вартість навчання в місяць становить 1 350 грн. на обох батьків та що він не має змоги сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина. Вказала, що потреба сина в матеріальній допомозі полягає не тільки у платі за його навчання, а й у щоденній потребі в одязі, харчуванні, придбанні необхідних для навчання підручників, крім того він двічі на тиждень відвідує заняття з англійської мови, плата за які становить 1 000 грн. в місяць. Відповідач є фізично здоровим, працездатним, займається підприємницькою діяльністю, за що отримує стабільний дохід, має у власності транспортний засіб та нерухоме майно, а тому має можливість надавати синові матеріальну допомогу. Вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
В засідання апеляційного суду учасники справи не з`явилися, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.
Позивач надіслала на електронну адресу суду заяву про розгляд справи без її присутності, в якій просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Апелянт причину неявки суду не повідомив.
Враховуючи, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, судом виконано обов`язок щодо повідомлення учасників справи про день, час та місце судового засідання, апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їх відсутності.
Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 20.09.2006 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Рогатинського районного управління юстиції Івано-Франківської області 20.09.2006 року (а.с. 7).
Від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно 15.02.2006 року (а.с. 5).
Згідно копії свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 від 28.11.2017 року, ОСОБА_5 змінив ім`я на ОСОБА_3 (а.с. 6).
Договором №КІ-19-023 про підготовку бакалавра від 27.08.2019 року, а також довідкою №1058 від 06.09.2019 року підтверджується, що ОСОБА_3 навчається на першому курсі денної форми навчання в Інституті інформаційних технологій Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу. Згідно договору загальна вартість навчання становить 64 800 грн., вартість першого року навчання складає 16 200 грн., термін навчання до 30.06.2023 року (а.с. 9, 10).
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно з частиною 1 статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Положеннями ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. 
У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частинах 1 та 2 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач, як батько, зобов`язаний утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а тому повинен сплачувати аліменти.
Разом з тим, ухвалюючи про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 4 500 грн. щомісячно, суд не врахував матеріальне становище платника аліментів та наявність у нього можливості сплачувати аліменти в зазначеному розмірі.
Як вбачається з долученої відповідачем до заяви про перегляд заочного рішення копії звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2019 рік (а.с. 80-81), сума чистого доходу (прибутку) відповідача за 2019 рік становить 37 557 грн., тобто по 4 173 грн. щомісячно.
Матеріалами справи, зокрема копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 02.01.2008 року, підтверджується, що на утриманні відповідача є також малолітній син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 79). 
Доказів на спростування наведеного, а також доказів, що відповідач може сплачувати аліменти саме в розмірі 4 500 грн. позивачем не надано.
Судом першої інстанції також встановлено, що ОСОБА_2 є працездатним, займається підприємницькою діяльністю. Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 38-40) ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець.
ОСОБА_2 має у власності нерухоме майно, власником якого він зареєстрований на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.02.2017 року (а.с. 17-19). Також 11.01.2019 року за ним зареєстровано транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, 2003 року випуску (а.с. 16). Наведені обставини свідчать про фінансову спроможність останнього сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина та спростовують його доводи про можливість сплати аліментів тільки в розмірі 700 грн. щомісячно.
Приписами частини 3 статті 70 Закону України від 04.11.2010 року №2677-VI «Про виконавче провадження» встановлено, що максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника, не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.
З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача аліментів в розмірі 4 500 грн. щомісячно необґрунтованими, а тому апеляцій скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині розміру стягуваних аліментів змінити, зменшивши розмір аліментів до 2000 грн. щомісячно.
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки суд дійшов висновку про зменшення розміру аліментів до 2 000 грн. щомісячно, то пропорційно розміру задоволених позовних вимог (44,4%) стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 341,17 грн. (768,40 грн. (ставка судового збору за подання позовної вимоги про стягнення аліментів) ? 44,4%).
За подання апеляційної скарги ОСОБА_2 згідно квитанції про сплату №32018 від 24.02.2020 року сплатив 1152,60 грн. судового збору. Враховуючи пропорційність задоволених апеляційних вимог (55,6%), відповідачу необхідно компенсувати за рахунок держави 640,85 грн. (1152,60 грн. ? 55,6%).
Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Оскільки з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 341,17 грн., а за рахунок держави відповідачу необхідно компенсувати 640,85 грн., то в силу частини 10 статті 141 ЦПК України, відповідач звільняється від обов`язку сплачувати державі 341,17 грн. судового збору, а відповідачу необхідно компенсувати за рахунок держави 299,68 грн. (640,85 грн. – 341,17 грн.).
Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 17 грудня 2019 року в частині розміру стягуваних з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у зв`язку із навчанням сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінити, зменшивши суму стягуваних аліментів з 4 500 грн. щомісячно до 2 000 грн. (двох тисяч гривень) щомісячно.
В решті заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 17 грудня 2019 року залишити без змін.
Судовий збір в сумі 299,68 грн., сплачений ОСОБА_2 за подання апеляційної скарги, компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча                                                                М.Д. Горейко 
Судді:                                                                        Л.В. Василишин
Р.Й. Матківський

Повний текст постанови складено 31 березня 2020 року