ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

18 червня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №578/261/20 
Номер провадження 22-ц/816/1385/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Левченко Т. А. ,  Хвостика С. Г. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»
на рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 04 травня 2020 року в складі судді Басової В.І., ухваленого в смт. Краснопілля,
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»)звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 05 липня 2011 року між сторонами у справі укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 6000 грн.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послу та Тарифами банку, які викладені на сайті www.privatbank.ua складає між ним та банком договір.
Унаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором станом на 22 січня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 14680 грн 51 коп., яка складається із: 8921 грн 46 коп – заборгованість за тілом кредиту, 00 грн 00 коп. – заборгованість по нарахованим відсоткам за користування кредитом, 00 грн 00 коп. – заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом, 1086 грн 99 коп. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України , 3496 грн 80 коп.– нарахованої пені, 0,00 грн – нарахованої комісії, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 675 грн 26 коп. – штраф (процентна складова). 
На підставі викладеного, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 14680 грн 51 коп. та понесені судові витрати.
Рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 04 травня 2020 року відмовлено у задоволенні позову КБ «ПриватБанк».
Не погоджуючись з вказаним рішення суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та постановити нове рішення про задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, отримував кредитні кошти з власної ініціативи та погашав заборгованість, що свідчить про визнання ним заборгованості. Позивач зазначав, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, тому суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні фактично отриманих коштів (тіла кредиту) та відсотків, нарахованих за 625 ЦК України. Вказувало, що суд вказаним рішенням не тільки призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, а ще й наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та у цілому порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави. Суд ігнорує, що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів.
Відповідачем у встановлений судом строк відзиву на апеляційну скаргу не подано.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2020 року: 2102 грн х 100 = 210200 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 05 липня 2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та   ОСОБА_1  укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, які розміщені на відповідному сайті, отримавши платіжну картку «Універсальна» (а.с.11).
У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Умови та Правила надання банківських послуг розміщенні на офіційному сайті Приватбанку www.privatbank.ua (а.с. 11).
До позовної заяви банк також додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, з яких не вбачається, що вони були підписані відповідачем (а.с. 12 – 27).
Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором від 05 липня 2011 року станом на 22 січня 2020 року становить 14680 грн 51 коп., яка складається із: 8921 грн 46 коп – заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 6955 грн 86 коп. – заборгованість за поточним тілом кредиту, 1965 грн 60 коп. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 00 грн 00 коп. – заборгованість по нарахованим відсоткам за користування кредитом, 00 грн 00 коп. – заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом, 1086 грн 99 коп. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України , 3496 грн 80 коп.– нарахованої пені, 0,00 грн – нарахованої комісії, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 675 грн 26 коп. – штраф (процентна складова). 
Відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 05 липня 2011 року, а отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені та штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Крім того, підписана сторонами анкета-заява від 05 липня 2011 року не містить строку повернення кредиту (користування ним), тобто позивачем жодними доказами необґрунтовано та не зазначено норми закону, на підставі яких ним було пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості за тілом кредиту.
Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд першої інстанції обґрунтовано врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19). 
Таким чином, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 05 липня 2011 року шляхом підписання анкети-заяви, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З розрахунку наданого АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що банк нараховував відповідачу відсотки за користування кредитом і погашав за рахунок кредита (колонка 4 таблиці розрахунку) за період з 01 липня 2016 року по 29 вересня 2019 року (а.с. 6-9). 
Відтак, враховуючи встановлене та положення ст.ст. 1048, 1049, 1054 ЦК України, погашення процентів за користування кредитом за рахунок кредита прямо порушує ст. 1049 ЦК України.
Також з розрахунку банку вбачається, що витрати відповідачем кредитних коштів склали 33148 грн 14 коп. (колонка 3 розрахунку). У період з 05 січня 2016 року по 26 травня 2019 року ОСОБА_1 повернув банку 36441 грн 74 коп. (колонка 21 розрахунку) (а.с. 6-9).
Відтак, фактично отримані та використані позичальником кошти повернуто у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк», а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту.
За таких обставин, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту не підлягають задоволенню.
Отже, рішення суду першої інстанції на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» із зазначенням, що позов не підлягає задоволенню з підстав, викладених в даній постанові. 

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 04 травня 2020 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -                                                                          О.І. Собина

Судді:                                                                                       Т.А.Левченко 

С.Г.Хвостик