ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

10 червня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/2417/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Мельника В.В. (доповідач),
                               суддів:  Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,     
розглянувши в порядку 
письмового провадження
в м. Дніпрі апеляційну скаргу                     Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецагропромтехнологія»

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2020 року (головуючий суддя – Лазаренко М.С.)  в адміністративній справі

за позовом                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецагропромтехнологія»

до                                                             Енергодарського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції

третя особа                                                   Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області

про                                                             визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецагропромтехнологія» (далі – Позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Енергодарського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (далі – Відповідач), третя особа Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області (далі – Третя особа), в якому просив суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61560787 від 17.03.2020 року.
В обґрунтування позовної заяви зазначено про те, що 26.03.2020 позивач при використанні додатку «PRIVAT24» отримав інформацію про арешт відповідачем відкритих позивачем в ПАТ КБ «ПриватБанк» рахунків. Так, 26.03.2020 за результатами звернення позивача до відповідача листом за вих. № 69 від 26.03.2020 встановлено, що останнім відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 61560787 від 17.03.2020 з метою примусового виконання постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 173170 від 24.12.2019 відкрито виконавче провадження щодо стягнення з ТОВ «Спецагропромтехнологія» адміністративно-господарського штрафу у розмірі 34000,00 грн. Вважає, що постанова Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області про застосування адміністративно-господарського штрафу №173170 від 24.12.2019 є рішенням державного органу, проте ані Законом України «Про автомобільний транспорт», ані будь-яким іншим законом постанови Управління Укртрансбезпеки про накладення адміністративно-господарських штрафів не визнані виконавчими документами, а тому вищевказані штрафи посадових осіб Укртрансбезпеки відповідно до чинного законодавства повинні стягуватись на підставі виконавчих документів, виданих судом, відповідно до закону центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб). Зазначає, що у зв`язку з вищевикладеним оскаржувана постанова ВП № 61560787 від 17.03.2020 не відповідає п.7 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», а тому є протиправною та підлягає скасуванню. Надалі, позивач вказує, що навіть якщо припустити, що постанова Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області про застосування адміністративно-господарського штрафу №173170 від 24.12.2019 є виконавчим документом, постанова ВП № 61560787 від 17.03.2020 винесена із порушенням п.п.3-4 ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у виконавчому документі не зазначено повна назва стягувача: Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області та ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стягувача - Державної служби України з безпеки на транспорті. На підставі викладеного, просить суд задовольнити позовні вимоги та скасувати оскаржувану постанову.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2020 року по справі №280/2417/20 у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецагропромтехнологія» до Енергодарського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції, третя особа Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області, про визнання протиправною та скасування постанови – відмовлено.
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецагропромтехнологія», не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги у повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що фактично за наявності чіткої норми п. 7 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» щодо віднесення рішення державного органу до категорії виконавчого документу виключно законом, суд першої інстанції не правильно витлумачив зміст відповідної норми права, яка сформульована із достатньою чіткістю та не допускає двозначного тлумачення, та на підставі нечіткого визначення ч. 6 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» механізмів стягнення адміністративно-господарського штрафу «на підставі закону», якими може бути в тому числі Господарський процесуальний кодекс, суд першої інстанції дійшов до необґрунтованого висновку, що постанова Укртрансбезпеки «фактично відноситься до категорії виконавчих документів: рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу».
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд відмовити у задоволенні вимог скаржника у повному обсязі. 
В обґрунтування відзиву зазначено про те, що у разі не згоди з постановою №173171 виданою 24.12.2019 Управлінням Укртрансбезпеки у Запорізькій області Позивач повинен був оскаржувати в судовому порядку саме цю постанову, до набрання останньою законної сили, яка на його думку не є виконавчим документом, а не оскаржувати постанову про відкриття виконавчого провадження, яка була винесена на підставі заяви стягувача та постанови №173171 від 24.12.2019 та повністю відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.
Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 24 грудня 2019 року Управлінням Укртрансбезпеки у Запорізькій області прийнято постанову №173170 про застосування адміністративно-господарського штрафу до ТОВ «Спецагропромтехнологія» у розмірі 34000,00 грн. за порушення законодавства про автомобільний транспорт.
17 березня 2020 року головним державним виконавцем Енергодарського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Кулбаєвою Ю.Г. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61560787 з виконання постанови №173170 від 24.12.2019, виданої Управлінням Укртрансбезпеки у Запорізькій області про стягнення адміністративно-господарського штрафу з ТОВ «Спецагропромтехнологія» у розмірі 34000,00 грн.
Правомірність прийняття Відповідачем постанови відкриття виконавчого провадження ВП №61560787 є предметом судового розгляду у даній справі.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи не встановлено наявності порушень в діях державного виконавця вимог Закону України №1404-VIII при винесенні ним постанови про відкриття виконавчого провадження від 17 березня 2020 року №ВП 61560787.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законом України «Про автомобільний транспорт» визначено засади організації та діяльності автомобільного транспорту.
Статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт.
За порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.
Розглядати справи про накладення адміністративно-господарських штрафів за порушення, зазначені у цій статті, мають право посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 (далі – Закон №1404-VIII) підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.
Відповідно до ст. 5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Статтею 4 Закону України №1404-VIII визначено вимоги до виконавчих документів.
Відповідно до п.1 частини першої статті 26 Закону про виконавче провадження виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною 6 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що адміністративно-господарські штрафи стягуються відповідно до закону центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), і зараховуються до Державного бюджету України, крім адміністративно-господарських штрафів, передбачених абзацами чотирнадцятим - шістнадцятим частини першої статті 60 цього Закону, та плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю, які зараховуються до державного дорожнього фонду.
Зі змісту Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567, слідує, що адміністративно-господарські штрафи за порушення, передбачені ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», накладаються шляхом винесення керівником (або його заступником) органу державного контролю (Укртрансбезпеки чи її територіального органу) відповідної постанови, яка є обов`язковою для виконання правопорушником.
З аналізу вищенаведеного випливає те, що примусове виконання постанови Укртрансбезпеки чи її територіального органу про накладення адміністративно-господарського штрафу віднесене до компетенції Державної виконавчої служби. Тобто, за умови відсутності факту добровільного виконання такого рішення органу державного контролю, воно підлягає виконанню на підставі Закону України «Про виконавче провадження» та фактично відноситься до категорії виконавчих документів: рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.
Зазначене спростовує твердження Позивача про те, що постанова Державної служби України з безпеки на транспорті чи його територіального органу не є виконавчим документом в розумінні чинного законодавства.
В межах спірних правовідносин центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) є Енергодарський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро).
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 12 Закону України №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (ч. 3 ст. 26 Закону України №1404-VIII).
Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
З матеріалів справи встановлено, що постанова Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області про застосування адміністративно-господарського штрафу №173170 від 24 грудня 2019 року, якою на ТОВ «Спецагропромтехнологія» накладено адміністративно-господарський штраф у розмірі 34000,00 грн. Позивачем оскаржена не була та набрала законної сили 24 грудня 2019 року.
Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області звернулось до Енергодарського міського відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області із заявою від 26 лютого 2020 року вих. №18671/26/24-20 щодо примусового виконання постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №173170 від 24.12.2019. У заяві контролюючий орган також просив розпочати перевірку майнового стану боржника, накласти арешт на банківські рахунки та інше майно, боржника, враховуючи транспортні засоби, які йому належать.
Як зазначалося вище, 17 березня 2020 року головним державним виконавцем Енергодарського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Кулбаєвою Ю.Г. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 61560787 з виконання постанови №173170 від 24.12.2019, виданої Управлінням Укртрансбезпеки у Запорізькій області про стягнення адміністративно-господарського штрафу з ТОВ «Спецагропромтехнологія» у розмірі 34000,00 грн.
Вказані обставини свідчать про те, що, приймаючи постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 61560787 з виконання постанови №173170 від 24.12.2019, Відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Щодо доводів Позивача про невідповідність виконавчого документу ст. 4 Закону№1404-VIII колегія суддів звертає увагу останнього на те, що, відсутність у виконавчому листі певних даних про особу стягувача не є підставою для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, з урахуванням того, що пункт 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII передбачає право державного виконавця з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги Позивача висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Позивача залишенню без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецагропромтехнологія» – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2020 року по справі №280/2417/20 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова