ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2020 року                                                                         м. Одеса
Єдиний унікальний номер справи № 522/22943/14-ц
Апеляційне провадження № 22-ц/813/2482/20
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого - Колеснікова Г.Я. (суддя-доповідач),
суддів: Сєвєрової Є.С., Вадовської Л.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Шевчук Вікторії Вікторівни в інтересах публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 03 жовтня 2019 року у складі судді Донцова Д.Ю.,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність (а.с.2-7).
Позов обґрунтований тим, що 24 квітня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умова якого останній отримав 100 000 доларів США під 12,5% річних строком з 24 квітня 2007 року по 24 квітня 2028 року. В той же день між сторонами був укладений договір іпотеки на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором. 08 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило право вимоги за вказаними договорами ПАТ «Дельта Банк». 
У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань по кредитному договору, відповідач має заборгованість перед банком, яка станом на 02 жовтня 2014 року складала 2 441 302,79 грн., в рахунок виконання якої банк просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 58,9 кв.м, житловою площею 39,2 кв.м, шляхом передачі у власність та визнання на нього права власності за банком.

Короткий зміст судового рішення 
Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 07 квітня 2015 року позов банка задоволений (а.с.53-55).
В рахунок виконанняосновного зобов`язання ОСОБА_1 щодо оплати заборгованості за кредитним договором №11146811000 від 24 квітня 2007 року у розмірі 2 441 302,79 грн. звернуто стягнення за договором іпотеки б/н від 24 квітня 2007 року на будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 58,9 кв.м., житловою площею 39,2 кв.м., який належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність на нього та визнання права власності за АТ «Дельта Банк». Вирішено питання про розподіл судових витрат.
У серпні 2019 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду із заявою про виправлення описки в судовому рішенні, в якій просило виправити описку в тексті і в резолютивній частині заочного рішення Приморського районного суду м.Одеси від 07 квітня 2015 року, зазначивши вірну адресу предмету іпотеки, а саме: замість невірного: «на будинок АДРЕСА_1 , вказати вірне: «квартиру під АДРЕСА_2 » (а.с.62-63).
В обґрунтування заяви представник Шевчук В.В. в інтересах банку послалась на те, що під час виконання рішення суду виявились допущені описки - неповне зазначення адреси майна, на яке звертається стягнення. При цьому, зазначила, що до позовної заяви були додані копії кредитного договору від 24 квітня 2007 року та договору іпотеки від 24 квітня 2007 року, відповідно п.1.1 якого предметом іпотеки є квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , на які суд першої інстанції не звернув уваги.
Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 03 жовтня 2019 року в задоволенні заяви про виправлення описки відмовлено (а.с.67-68).
Судове рішення мотивовано тим, що резолютивна частина заочного рішення суду повністю відповідає заявленим в прохальній частині позовним вимогам. Суд зазначив, що оскільки предметом іпотеки за договором іпотеки є інше майно, ніж заявлене позивачем та на яке звернуто стягнення за рішенням суду, учасники справи мали б скористатись правом апеляційного оскарження рішення, однак рішення оскаржено не було. Внесення зазначених виправлень призведе до виходу за межі позовних вимог та зміні рішення суду по суті, що є неприпустимим при вирішенні питання щодо внесення виправлень.
Доводи апеляційної скарги
       В апеляційній скарзі представник Шевчук В . В . в інтересах банку, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 03 жовтня 2019 року та прийняти нове рішення про задоволення заяви банка про виправлення описки (а.с.70-71).
На обґрунтування скарги Шевчук В.В. зазначила, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що:
- відмова у задоволенні заяви про виправлення описки робить неможливим фактичне виконання рішення суду;
- в заочному рішенні суду встановлено факт надання кредиту, укладення договору іпотеки, наявності заборгованості у зв`язку з невиконанням позичальником своїх зобов`язань, тому при внесенні виправлень в рішення суду щодо адреси предмету іпотеки зміни рішення суду не відбудеться;
- саме суд зобов`язаний був звернути увагу на наявність описки в прохальній частині позову, яка підтверджувалась доданими до позову документами (копією договору іпотеки), та вжити всіх необхідних заходів щодо настання реальної можливості виконання рішення суду;
- судом допущено зайвий формалізм, чим спричинено порушення принципу невідворотності виконання рішення суду.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позиція апеляційного суду
За правилами ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга банка на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 03 жовтня 2019 року розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається, що банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків за кредитним договором від 24 квітня 2007 року, просив суд в рахунок погашення основного зобов`язання за кредитним договором № 11146811000 від 24 квітня 2007 року щодо оплати заборгованості у розмірі 2 441 302,79 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки за договором від 24 квітня 2007 року, а саме: будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 58,9 кв.м, житловою площею 39,2 кв.м, шляхом передачі у власність банку та визнання на нього права власності за банком (а.с.2-7). В тексті позовної заяви так само зазначено предметом іпотеки будинок АДРЕСА_3 .
Разом з тим, до позовної заяви додано копію договору іпотеки від 24 квітня 2007 року, укладеного між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», за умовами п.1.1 якого предметом іпотеки є квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 АДРЕСА_5 , загальною площею 58,9 кв.м, житловою площею 39,2 кв.м та належить іпотекодавцю на праві власності (а.с.19-22).
Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 07 квітня 2015 року позов банка задоволений. В рахунок виконанняосновного зобов`язання ОСОБА_1 щодо оплати заборгованості за кредитним договором №11146811000 від 24 квітня 2007 року у розмірі 2 441 302,79 грн. звернуто стягнення за договором іпотеки б/н від 24 квітня 2007 року на будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 58,9 кв.м., житловою площею 39,2 кв.м., який належить  ОСОБА_1  на праві приватної власності, шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність на нього та визнання права власності за АТ «Дельта Банк» (а.с.53-55).
Отже, позивач допустив в позові неточності в адресі розташування предмета іпотеки, зазначивши неповну адресу предмету іпотеки та невірний номер корпусу, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією договору іпотеки, на що не звернув уваги суд першої інстанції під час винесення заочного рішення суду. При цьому, адресу реєстрації відповідача, яка співпадає з місцем розташування предмета іпотеки, позивач зазначив повно та вірно (а.с.2).
Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про виправлення описки у рішенні, суд першої інстанції виходив з того, що зазначене заявником не є опискою.
Колегія суддів не може погодитись з такими висновками, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами законодавства з огляду на таке.
Судове рішення повинно бути точним. Помилки у тексті судового рішення, зумовлені арифметичними помилками або граматичними помилками (описками), що стосуються істотних обставин або ускладнюють виконання рішення, можуть бути усунуті судом, який ухвалив рішення або ухвалу.
Відповідно до ч.1 ст.269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. 
Описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). Не є опискою граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його невірного сприйняття: неправильне розташування розділових знаків, невірні відмінки слів, застосування русизмів та діалектизмів тощо.
Помилки, зумовлені неправильним написанням слів, і є описками. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків.
Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його прав осудності (п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі»).
Суд першої інстанції під час вирішення справи по суті мав звернути увагу на неточності у зазначенні позивачем адреси предмета іпотеки та з огляду на наявну у матеріалах справи копію договору іпотеки, встановити вірну адресу і саме таку вказати в резолютивній частині рішення суду.
Відмовляючи в задоволенні заяви про виправлення описки, суд першої інстанції дуже вузько підійшов до вирішення цього питання і з формальних підстав відмовив у задоволенні заяви.
Зазначені неточності у судовому рішенні призводять до певних складнощів у його виконанні та не забезпечить дотримання принципу обов`язковості виконання рішення суду.
       Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ від 28.10.98 у справі «Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії»). Так само і права звернення судового рішення до виконання.
Колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про виправлення описки, допустив надмірний формалізм, що позбавляє позивача можливості звернути до виконати судове рішення.
Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v.GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).        
З огляду на наявну в матеріалах справи копію договору іпотеки, у п.1.1. якого зазначено предмет іпотеки, місце його розташування, та з урахуванням встановленого судом першої інстанції під час винесення заочного рішення суду невиконання відповідачем кредитних зобов`язань та наявності забезпечення виконання цього кредитного договору у вигляді іпотеки, виправлення в заочному рішенні суду в частині зазначення повної та правильної адреси предмета іпотеки ні є виходом за межі позовних вимог. В такому випадку зміна судового рішення по суті не відбудеться.
При цьому, слід врахувати, що у п.1.1. договору іпотеки від 24 квітня 2007 року та у заочному рішенні суду від 07 квітня 2015 року під час визначення предмету іпотеки зазначено та співпадає:
- номер будинку та назва вулиці, де розташований предмет іпотеки;
- розмір загальної та житлової площі предмету іпотеки;
- належність предмета іпотеки на праві власності ОСОБА_1 ,
що свідчить про один і той же об`єкт нерухомості та зазначення в позові і відповідно у заочному рішенні суду неповної адреси розташування вказаного об`єкта нерухомості. 
Крім того, вказаний договір іпотеки був укладений саме з метою забезпечення виконання усіх грошових зобов`язань ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 11146811000 від 24 квітня 2007 року та за договором про надання споживчого кредиту № 11146814000/2 від 24 квітня 2007 року. У даній справі банк звернувся з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання споживчого кредиту № 11146811000 від 24 квітня 2007 року.
       Суд першої інстанції не звернув увагу на вказане та прийшов до передчасного висновку про відмову у задоволенні заяви про виправлення описки.
Зазначення судом у судовому рішенні неповної адреси предмета іпотеки перешкоджає можливості виконати це рішення. 
Отже, зазначення неповної адреси в рішенні суду є опискою в розумінні вимог ст.269 ЦПК України, яка має істотний характер та потребує виправлення, з огляду на принцип обов`язковості виконання судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні заяви про виправлення описки через формальний підхід до вирішення цього питання.
Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції.
Разом з тим, нормами діючого процесуального законодавства апеляційний суд не уповноважений вносити описки в судові рішення суду першої інстанції, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про виправлення описки.
Керуючись ст.ст.369,374,379,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника Шевчук Вікторії Вікторівни в інтересах публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.
Ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 03 жовтня 2019 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 21 квітня 2020 року.

Головуючий:  

Судді: