ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.006994 пров. № А/857/3084/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді:                                                    Кухтея Р.В.
суддів:                                                                      Носа С.П.,  Шевчук С.М.
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року (ухвалене головуючим-суддею Гулкевич І.З. у м. Львові за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Львівській області про визнання протиправною відповіді та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в :
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправною відповідь Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Львівській області (далі - Регіональний центр, відповідач) №729 від 13.12.2019 на скаргу від 04.11.2019, оскільки не відповідає вимогам ч.1 ст.19, п.1, п.4 ст.5 Закону України «Про звернення громадян» №393/96-ВР від 02.10.1996 (далі - Закон №393/96-ВР) з підстав, вказаних у позовній заяві та зобов`язати відповідача повторно розглянути скаргу від 04.11.2019 з урахуванням претензій, викладених у скарзі та в позовній заяві за правилами ч.1 ст.19, п.1, п.4 ст.5 Закону №393/96-ВР.
Позов мотивований тим, що відповідь Регіонального центру №729 від 13.12.2019 в частині, що стосується адвоката Семенюка Р.А. є протиправною, тому що вимагаючи від Червоноградського міського центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги припинення дії доручення №178/6-18 адвокат покликається на ст.6, 17 Правил адвокатської етики та ст.1, 4 Закону України «Про адвокатську діяльність та адвокатуру» №5076-VI від 05.07.2012 (далі - Закон №5076-VI), однак згідно п.1 та п.4 ч.2 ст.21 ст.4 Закону №5076-VI та рішення по справі №1340/4725/18 адвокат Семенюк Р.А. не має права вимагати від Червоноградського міського центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги припинення дії доручення №178/6-18, відповідно Червоноградський міський центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги не мав права видавати наказ №03-04-004/6-ч від 14.03.2019. Також позивач наголошує, що відповідач в оскаржуваній відповіді з приводу невдоволення ОСОБА_1 наказом Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги №03-04-004/6-ч від 14.03.2019 порушив його право зазначене у ч.1 ст.19, п.1, п.4 ст.5 Закону №393/96-ВР на отримання відповідно до п.6 ч.1 ст.18 Закону №393/96-ВР відповіді на свою скаргу від 04.11.2019, яка би відповідала вимогам ч.1 ст.19, п.1, 4 ст.5 цього Закону.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31.01.2020 у задоволенні позову було відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити адміністративний позов.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає підстави, аналогічні тим, що у позові. Крім того, зазначає, що відповідачем при розгляді скарги від 04.11.2019 не розглянуті підстави, за результатами розгляду яких прийнято наказ від 14.03.2019, у зв`язку з чим Червоноградський міський центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги здійснено заміну адвоката без належних на те правових підстав.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що 04.11.2019 позивач звернувся до Регіонального центру зі скаргою в порядку ст.31 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» №3460-VI від 02.06.2011 (далі - Закон №3460-VI) та ч.1 ст.16 Закону №393/96-ВР, у якій зазначено про його незгоду з наказом №03-04-0004/6-ч від 14.03.2019, оскільки він не є наказом про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги, а також надав письмову згоду Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Львівській області   щодо здійснення моніторингу дотримання адвокатом Семенюком Р.А. стандартів якості надання безоплатної вторинної правової допомоги та оцінювання її надання персонально позивачу не лише за дорученням №178/6-18 від 05.06.2018, а за всіма іншими дорученнями, виданими директором Костишин Н.О. адвокату Семенюк Р.А . на підставі його заяв та звернень про надання безоплатної вторинної правової допомоги. Крім того, у скарзі  просив, з метою забезпечення його прав, визначених п.1 ч.1 ст.18 Закону №393/96-ВР на підставі п.3, 4 ч.1 ст.18 та п.1, 3 5 ч.1 ст.19 цього Закону, витребувати від директора Костишин Н.О. всі доручення, видані адвокату Семенюку Р.А., які були видані на підставі його заяв-звернень про надання безоплатної вторинної правової допомоги та запросити ОСОБА_1 на будь-який день про розгляд скарги.
Регіональним центром було надано відповідь за №729 від 13.12.2019, в якій вказано, що за результатами розгляду звернень стосовно проведення моніторингу дотримання адвокатами Семенюк Р.А., Мартинюк О.І., Левицька О.І. та Брух А.О. стандартів якості надання безоплатної вторинної правової допомоги та її оцінювання, враховуючи отримання згоди суб`єкта права на безоплатну вторинну правову допомогу на проведення оцінювання якості її надання, здійснено оцінку та не виявлено порушень стандартів та якості її надання зазначеними у зверненнях адвокатами.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем розглянуто скаргу ОСОБА_1 та надано відповідь у строки, по суті поставлених позивачем питань, а також у межах своєї компетенції відповідно до чинного законодавства. Стосовно доводів позивача про те, що адвокат Семенюк Р.А. не мав права вимагати від Червоноградського міського центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги припинення дій доручення №178/6-18 та прийняттям останнім наказу №03-04-004/6-ч про заміну адвоката від 14.03.2019, то таке судом першої інстанції не було взято до уваги, оскільки дані обставини досліджувались при розгляді справи №1340/4725/18.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.
Предметом даного спору є протиправність відповіді, наданої відповідачем на скаргу позивача, що врегульовано Законом №393/96-ВР.
Частиною першою статті 1 Закону №393/96-ВР передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Статтею 4 Закону №393/96-ВР передбачено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких : порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.
Згідно ч.1 ст.5 Закону №393/96-ВР, звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Відповідно до ч.1 ст.14 Закону №393/96-ВР, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.
Згідно ч.1 ст.15 Закону №393/96-ВР, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Частиною 1 статті 16 Закону №393/96-ВР передбачено, що скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням безпосередньо до суду.
Статтею 18 Закону №393/96-ВР громадянам надано право при розгляді заяви чи скарги, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.
Зазначеному праву кореспондує обов`язок органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг, визначений у ст.19 Закону №393/96-ВР, яким передбачено їх обов`язок письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення. Окрім цього, цією ж статтею передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги, забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень, не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.
Згідно ч.1 ст.20 Закону №393/96-ВР, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому, загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Як видно з матеріалів справи, 04.11.2019 відповідачем було зареєстровано скаргу ОСОБА_1 від 04.11.2019, в якій останній надав згоду на здійснення моніторингу дотримання адвокатом Семенюком Р.А., стандартів якості надання йому безоплатної правової допомоги та оцінювання її надання за усіма дорученнями та просив здійснювати розгляд скарги з його участю.
Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Львівській області листом №665 від 22.11.2019 ОСОБА_1 було повідомлено про розгляд двох звернень 29.11.2019 о 15 год 45 хв за адресою : вул . Валова, 31, м. Львів .
Позивач на зазначену дату не прибув, у зв`язку з чим розгляд звернень відбувся без його участі.
Регіональним центром  у зв`язку із згодою ОСОБА_1 перевірено дотримання адвокатом Семенюком Р .А . стандартів якості надання безоплатної вторинної правової допомоги та її оцінювання у ході виконання доручень Червоноградського міського центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги протягом 2014-2019 років. За результатами розгляду скарги ОСОБА_1 начальником відділу забезпечення якості правової допомоги та підвищення кваліфікації її надавачів Регіонального центру Н.Мелян проведено розгляд звернень та встановлено, що адвокатами, в тому числі Семенюком Р.А. , під час виконання доручень Червоноградського міського центру щодо надання правової допомоги громадянину ОСОБА_1 упродовж 2014-2019 років, дотримано вимоги, зазначені в укладеному контракті та передбачені стандартами якості надання безоплатної вторинної правової допомоги у цивільному та адміністративному процесах.
13.12.2019 Регіональним центром за №729 надано відповідь на скаргу позивача від 04.11.2019, в якій вказано, що за результатами розгляду звернень стосовно проведення моніторингу дотримання адвокатами Семенюком Р .А. , Мартинюк О. І ., Левицька О.І. та Брух А .О . стандартів якості надання безоплатної вторинної правової допомоги та її оцінювання, враховуючи отримання згоди суб`єкта права на безоплатну вторинну правову допомогу на проведення оцінювання якості її надання, здійснено оцінку та не виявлено порушень стандартів та якості її надання зазначеними у зверненнях адвокатами.
Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інтенції, що відповідачем розглянуто скаргу ОСОБА_1 та надано відповідь у строки, по суті поставлених позивачем питань, а також у межах своєї компетенції відповідно до чинного законодавства.
Крім того, суд першої інстанції правильно не взяв до уваги доводи про те, що адвокат Семенюк Р.А. не мав права вимагати від Червоноградського міського центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги припинення дій доручення №178/6-18 та прийняттям останнім наказу №03-04-004/6-ч   про заміну адвоката від 14.03.2019, оскільки дані обставини досліджувались при розгляді справи №1340/4725/18.
З урахуванням наведеного вище, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено та не надано жодних доказів порушення відповідачем його прав, свобод та інтересів, отримавши від них відповіді за заявою та скаргою, а отже суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Оцінюючи наведені апелянтом доводи, колегія суддів виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені в позовній заяві та апеляційній скарзі, були перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції та надано належну правову оцінку.
Частиною другою статті 6 КАС України унормовано, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз   Торія проти Іспанії», параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Судом апеляційної інстанції також враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно практики Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна із сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно ч.1 ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Керуючись ст.ст. 12, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року по справі №1.380.2019.006994 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук