Номер провадження: 22-ц/813/5788/20 
Номер справи місцевого суду: 522/20819/18
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.05.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Таварткіладзе О.М.
суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А.П.
розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» адвоката Сивак Альони Леонідівни на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 січня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Філії «Інфоксводоканал» Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс», треті особи: Усатівська сільська рада Біляївського району Одеської області, Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про скасування заборгованості за договором, 
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» з позовом про скасування заборгованості за договором № 15/4-у від 27.03.2013 року про надання послуг центрального водопостачання та обслуговування мереж водопостачання в розмірі 23 669,53 грн., обґрунтовуючи це тим, що 27.03.2013 року між ним ОСОБА_1 (згідно з договором - Утримувач) та ФІЛІЄЮ "ІНФОКСВОДОКАНАЛ" ТОВ «ІНФОКС» ( згідно з договором - Виробник) укладений договір про надання послуг центрального водопостачання та обслуговування мереж водопостачання за № 15/4-у (далі по тексту - договір № 15/4-у), відповідно до якого Виробник надає послуги по центральному водопостачанню (подана холодної питної води «Споживачам» (населенню), якість якої відповідає ДсанПІн 2.2.4-171-10 «Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною») через споживчі мережі водопостачання Утримувача, який в свою чергу експлуатує, обслуговує та утримує водопровідні мережі, прилади та пристрої на них в належному технічному стані з покладенням на утримувача обов`язку здійснення своєчасної повірки лічильника на споживчій мережі. Крім того, позивач уклав з відповідачем договір № 7284 від 27.03.2013 року про надання централізованого постачання холодної води з індивідувальним вузлом обліку споживання води в будинку АДРЕСА_1 . Відповідач без погодження з позивачем та без його відома надав дозвіл іншим особам, що мешкають по сусідству з позивачем на їх підключення до трубопроводу останнього, про що позивач дізнався у квітні 2018 року після примусового списання з його карткового рахунку грошових коштів на погашення заборгованості у розмірі 15975,03 грн., стягнутої на підставі судового наказу. Між тим позивач не може утримувати мережу трубопроводу, до якої підключені інші абоненти, які пошкоджують пломбу на лічильнику, самочинно підключаються до трубопроводу, оминаючи при цьому індивідуальні прилади обліку, що призводить до не облікованих витрат води на загальному вузлу обліку і таким чином збільшує заборгованість позивача перед відповідачем. Крім того загальний вузол обліку відповідачем встановлений всупереч порядку оснащення будівель вузлами комерційного обліку в колодязі на відстані 100 метрів від будинку позивача з вільним доступом будь-яких осіб і тому не може вважатися лічильником, що вірно відображає фактичні показники водопостачання.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 січня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Скасовано заборгованість в розмірі 23 669,53 грн. за договором про надання послуг центрального водопостачання та обслуговування мереж водопостачання, який укладений між ОСОБА_1 та Філією «Інфоксводоканал» ТОВ « Інфокс» № 15/4-у від 27.03.2013 року. Стягнуто з Філії «Інфоксводоканал» товариства з обмеженою відповідальністю « Інфокс» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 15 707,80 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» адвокат Сивак Альона Леонідівна подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.І ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;
4) порушення норм процессуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.
Задовольняючи позов, скасовуючи заборгованість в розмірі 23 669,53 грн., суд першої інстанції встановивши, що:
- позивач звертався до відповідача щодо підключення споживачів ( ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ) до абонентської мережі ОСОБА_1 . Однак, відповідач ніяких дій з цього приводу не вчинив;
- у споживачів ( ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ), які приєднані до абонентської мережі ОСОБА_1 , відсутня заборгованість за індивідуальними вузлами обліку, що підтверджується наступними доказами: довідками Філії «Інфоксводоканал» №004 від 14.02.2019 року на ім`я ОСОБА_5 , №005 від 14.02.2019 року на ім`я ОСОБА_2 , №009 від 18.02.2019 року на ім`я ОСОБА_4 , №010 від 18.02.2019 року на ім`я ОСОБА_3 , №008 від 15.02.2019 року на ім`я ОСОБА_1 ;
- відсутній виток води на абонентській мережі ОСОБА_1 
дійшов до висновку, що підстави нарахування заборгованості у відповідності до п. 2.3.1. Договору №15/4-у відсутні і що позивач в особі своїх представників надав належні і неспростовані докази на підтвердження своєї позиції, достовірність і обґрунтованість якої відповідачем у встановленому порядку не спростована.
Проте, апеляційний суд з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, виходячи з такого.
З встановлених у справі обставини і наявних письмових доказів вбачається, що позивач не отримавши свого часу згоди від сусідів у підключенні до мережі водопроводу, якою ті користувалися, але маючи нагальну потребу у забезпеченні свого будинку холодною водою та з метою підключення до водопостачання, замовив проект прокладення власного водопроводу з приєднанням його до мережі водопостачальника.
Філією «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» видано технічні умови на водопостачання частини жилого будинку АДРЕСА_1 , а Виконком Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області погодив проведення земельних робіт та підключення водопроводної мережі позивача до сільського водопроводу (т. 1 а. с. 87-88).
Після завершення робіт з прокладення водопроводу і приєднання до загальної вуличної мережі, між позивачем та відповідачем укладені 2 договори, зокрема договір № 15/4-у від 27.03.2013 року про утримання мережі водопроводу від вводу у будинок позивача з точкою приєднання до вуличного водопроводу та договір № 7284 від 27.03.2013 року про надання централізованого постачання холодної води з індивідуальним вузлом обліку споживання води в будинку АДРЕСА_1 .
Заборгованість за здійснене водопостачання у розмірі 23 669,53 грн., яка оскаржується позивачем і є предметом заявленого позову, розрахована внаслідок різниці між показниками загального вузлу обліку, який встановлений Водопостачальником у точці приєднання водопроводу позивача до вуличного водопроводу на АДРЕСА_1 та показниками індивідуальних засобів обліку позивача та осіб, які приєдналися до водопроводної мережі позивача з урахуванням вартості водопостачання одного кубічного метру холодної води, що діяли у період з квітня 2017 року до серпня 2018 року води (дати останнього зняття показників спожитої води у квітні 2017 року і до контрольного зняття показників у серпні 2018 року).
Будучи не згодним з розрахунком заборгованості, позивач у заявленому позові про скасування розрахунку заборгованості за водопостачання, обґрунтовує свій позов тим, що:
-відповідач надав дозвіл на підключення інших абонентів до трубопроводу позивача всупереч документації;
-позивач технічно не спроможний утримувати водопроводну мережу, до якої самочинно,без його згоди та відома приєдналися його сусіди, які користуються частиною його водопровідної мережі, але приєднані до іншого колодязя без встановленого загального засобу обліку, а такий сусід, як ОСОБА_5 крім того самочинним приєднанням до його мережі, оминає також і індивідуальний засіб обліку водопостачання, що збільшує показники водопостачання на вузлі обліку споживання холодної води, встановленого в точці приєднання водопроводу позивача до вуличного водопроводу та збільшує заборгованість за постачання води;
-споживачі, що самочинно приєдналися до водопроводу позивача, постійно зривають та пошкоджують пломбу на лічильнику в точці приєднання до вуличного водопроводу;
- ОСОБА_1 відрізався від водопостачання;
- вузол обліку запроектований та встановлений з порушенням п. 13 Порядку оснащення будівель вузлами комерційного обліку, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 206 від 09.08.2018 року в колодязі на відстані 100 метрів від будинку позивача з вільним доступом будь-яких осіб і тому не може вважатися лічильником, що вірно відображає фактичні показники водопостачання;
-вузол обліку споживання холодної води, встановленого в точці приєднання водопроводу позивача до вуличного водопроводу неможливо зберегти від ґрунтових, талих, дощових вод та інших шкідливих наслідків.
Предметом доказування в даній справі є помилковість або необґрунтованість (незаконність) розрахунку заборгованості відповідно до обґрунтувань, зазначених позивачем у позовній заяві.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень. Доказування не може засновуватися на припущеннях.
Враховуючи договірні правовідносини, що склалися між сторонами та характер заявлених вимог, спосіб обрання захисту в судовому порядку, тягар доведення обставин, на які посилається позивач в обґрунтування заявлених вимог, покладається саме на позивача.
На час розгляду апеляційної скарги по суті, в іншій цивільній справі договір № 15/4-у від 27.03.2013 року розірваний в судовому порядку постановою Одеського апеляційного суду від 19.02.2020 року.
Зі змісту постанови Одеського апеляційного суду від 19.02.2020 року вбачається, що розриваючи договір № 15/4-у від 27.03.2013 року, суд констатував неможливість виконання позивачем умов даного договору і що фактично позивач за вказаним договором несе відповідальність за зберігання комерційного вузлу обліку споживання води, що розташований по АДРЕСА_1  за належну сплату іншими споживачами за спожиту воду, тобто фактично несе обов`язки балансоутримувача та управителя, що завдає йому суттєвої шкоди, як споживачу водопостачання. Тобто підставою розірвання договору № 15/4-у від 27.03.2013 року апеляційний суд вказав ч.2 ст. 651 ЦК України, якою передбачено розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у зв`язку з істотним порушенням договору другою стороною та в інших випадках встановлених договором або законом.
Відповідно до ч. ч. 3-4 ст. 653 ЦК України якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
При таких обставинах, договір № 15/4-у від 27.03.2013 року є розірваний з моменту набрання постановою Одеського апеляційного суду від 19.02.2020 року законної сили.
До часу набрання законної сили даним судовим рішенням, Договір зберігає силу і є обов`язковим до виконання його сторонами.
Тобто на час ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції, у райсуду не було підстав не враховувати умови договору № 15/4-у від 27.03.2013 року та покладені на сторони договору зобов`язання.
Як вже зазначалося, договором № 15/4-у від 27.03.2013 року обов`язок зберігання водопроводної мережі та приладів та пристроїв на цій мережі до точки приєднання до вуличного водопроводу покладався на її утримувача, тобто на позивача.
Також на позивача покладався обов`язок щомісяця здійснювати обстеження мережі водопостачання на предмет витоку води і у разі виявлення витоку, здійснювати заходи з його ліквідації, здійснювати своєчасну повірку лічильника на споживчій мережі та у разі виходу лічильника з ладу, повідомляти про це Виробника з проведенням заміни лічильника у 3-денний строк. Крім того, договором на позивача було покладено обов`язок сприяти Виробнику у припиненні надання послуг водопостачання особам, які самочинно приєдналися до мережі або недостатньо та у неповному обсязі здійснюють оплату за спожиту воду (п. 2.4.1 -2.4.10 Договору).
Позивач зазначаючи обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог про скасування розрахунку заборгованості, не надав належного, допустимого та достатнього доказу, що треті особи дійсно самочинно приєдналися до мережі позивача з дозволу відповідача, що договори, укладені між відповідачем та третіми особами стосуються саме водопостачання через мережу позивача і що позивач, як утримувач мережі, вживав заходи з припинення водопостачання особам, які самочинно, без його згоди та відома приєдналися до мережі.
Не було надано також доказів несправності лічильника обліку води, який розташований в точці приєднання мережі водопроводу позивача до вуличного водопроводу по АДРЕСА_1 та не зазначено про причини не виявлення цього позивачем, як утримувачем мережі і про здійснені заходи, якщо така несправність дійсно позивачем була виявлена.        Відповідно до умов договору, заборгованість розрахована у відповідності до п. 3.2. у вигляді різниці між показниками загального приладу та сумарних об`ємів води, зафіксованих індивідувальними приладами або за нормами водопостачання.
Позивач не надав доказів, що до фактичного припинення ним користування водою у листопаді 2018 року, він передавав відповідачу показники загального приладу обліку водопостачання з квітня 2017 року до серпня 2018 року, що спростовувало б нарахування заборгованості за нормами водопостачання.
Таким чином, позивач мав спростувати правильність та законність розрахунку заборгованості та зокрема довести:
-цілісність мережі водопроводу (відсутність витоку, що є його обов`язком за договором, а у разі виявлення витоку - документально підтвердити існування витоку та про вжиті заходи щодо повідомлення про це відповідача та фіксації об`єму витоку води та періоду витоку, здійснення заходів з ліквідації витоку);
-довести споживання третіми особами води поза індивідувальними засобами обліку саме через самочинне підключення до мережі водопроводу, утримувачем якої у квітні 2017 року - серпні 2018 року був позивач і об`єми водопостачання в якій як встановлено з обставин справи, обліковувалися загальним приладом обліку, показники якого бралися до уваги при здійсненні оскаржуваного розрахунку заборгованості за вирахуванням сумарних показників індивідуальних приладів обліку;
-несправність загального приладу обліку водопостачання в точці приєднання водопроводу позивача до вуличного водопроводу;
-факт щомісячної передачі показників у передбачений період або актів звірки показників загального приладу в точці приєднання водопроводу позивача до вуличного водопроводу;
-невірність камерального (суто математичного) розрахунку заборгованості.
Проте, як вже зазначалося вказаних доказів, які дійсно впливають на правильність оскаржуваного розрахунку заборгованості, позивач не надав.
Суд першої інстанції не звернув увагу на обов`язковість виконання укладеного договору і презумпцію його правомірності і що зазначені обов`язки були покладені саме на позивача, який мав довести виконання ним покладених договором обов`язків і навпаки невиконання таких обов`язків відповідачем.
Оскільки позивач не надав також доказів визнання в судовому порядку недійсним договору № 15/4-у від 27.03.2013 року, а натомість предоставив апеляційному суду докази припинення цього договору в судовому порядку, як дійсного, що має інші правові наслідки, судова колегія виходячи з встановлених обставин і наведених у цій постанові обґрунтувань, доходить висновку про те, що у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позову про скасування розрахунку заборгованості за договором № 15/4-у від 27.03.2013 року про надання послуг центрального водопостачання та обслуговування мереж водопостачання за період з квітня 2017 року до серпня 2018 року в розмірі 23 669,53 грн.
Розірвання договору в судовому порядку у лютому 2020 року не має наслідком скасування розрахунку заборгованості за договором за період з квітня 2017 року по серпень 2018 року.
При цьому слід звернути увагу, що позивач фактично відмовився від водопостачання у листопаді 2018 року, а розрахунок заборгованості в будь-якому випадку стосується часу, що передував відключенню позивача від мережі.
Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про скасування розрахунку.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно ч.2 п.2 ст.141 ЦПК України у разі відмови у позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.
У зв`язку з тим, що даним рішення позивачу відмовлено у позові, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1057 грн. 20 коп., сплачений при поданні апеляційної скарги.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд 
                                ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» адвоката Сивак Альони Леонідівни - задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 січня 2020 року - скасувати та ухвалити нове судове рішеня.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Філії «Інфоксводоканал» Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс», треті особи: Усатівська сільська рада Біляївського району Одеської області, Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про скасування заборгованості за договором - залишити без задоволення.
Змінити розподіл судових витрат та стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» судовий збір у розмірі 1057 грн. 20 коп., сплачений при подачі апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст судового рішення складено 05.05.2020 року.

Головуючий:                                            О.М. Таварткіладзе
               Судді:                                                А.П. Заїкін
                                                               С.О. Погорєлова