ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3450/20 Справа № 204/6433/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мащук В. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді – Свистунової О.В.,
суддів – Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,
за участю секретаря – Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Веллфін”

на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2019 року

по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Веллфін” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, –

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Веллфін” (далі – ТОВ “Веллфін”) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовна заява мотивована тим, що ТОВ “Веллфін” є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності (розпорядження Нацкомфінпослуг № 2606 від 27.10.2015 року, зареєстровано в реєстрі фінансових установ за № 16103225).

Порядок отримання та надання позики, на момент виникнення правовідносин, регламентувалося Правилами надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ “Веллфін”, затверджених наказом директора ТОВ “Веллфін” № 2-1 від 27.10.2015 року, які розміщені на офіційному веб-сайті позивача https://creditup.com.ua (Правила).

31 серпня 2016 року відповідач, у встановленому п.п.4.1,4.2. Правил порядку, оформила заявку для отримання позики, на підставі якої між нею та ТОВ “Веллфін” було укладено договір позики № 68588 в електронній формі, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 300,00 грн. строком на 8 днів зі сплатою процентів за користування кредитом. Відповідно до договору позики дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення договору позики.

Позивачем в порядку встановленому п.1.4. договору позики на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 300,00 грн.

Відповідачем умови кредитного договору не виконувалися, внаслідок чого утворилася заборгованість перед ТОВ “Веллфін”, яка станом на 04.09.2019 року становить 12 780,60 грн., з яких: 300,00 грн. – основний борг; 5 954,60 грн. – заборгованість по відсоткам; 6 526,00 грн. – заборгованість за простроченими відсотками, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики № 68588 від 31.08.2016 року в розмірі 12 780,60 грн.

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13.11.2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ “Веллфін”, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, судом першої інстанції не враховано, що позивач є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності (розпорядженням Нацкомфінпослуг № 2606 від 27.10.2015 зареєстровано в реєстрі фінансових установ за № 16103225). 31.08.2016 року між сторонами у справі укладено договір позики № 68588 в електронній формі. Позивачем обґрунтовано порядок укладення договору за встановленими правилами та нормами Закону України “Про електронну комерцію”, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а не електронного цифрового підпису за Законом України “Про електронний цифровий підпис”, як безпідставно зазначено в оскаржуваному рішенні. У порядку встановленому п.1.4. договору позики товариством “Веллфін” перераховано суму позики на картковий рахунок відповідача, що підтверджується листом ТОВ ФК “ВЕЙ ФОР ПЕЙ” вих. № 4331-ВП від 30.08.2019 року, що в розумінні чинного законодавства, яке регулює порядок здійснення переказу коштів небанківськими фінансовими установами, є належним та допустимим доказом в підтвердження перерахування позивачем грошових коштів відповідачу. Вважає, що судом першої інстанції безпідставно застосовано до спірних правовідносин норми Закону України “Про електронний цифровий підпис”, ст.ст. 79, 80 ЦК України, Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, а також порушено норми процесуального законодавства в частині відмови в задоволенні клопотання позивача про розгляд даної справи з викликом сторін та передбаченим процесуальним законодавством правом сторони на участь в судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що позивачем на підтвердження обставин, на які він посилається, а саме на підтвердження укладення з відповідачем договору позики, надано заявку відповідача про укладення договору позики та договір позики № 68588 від 31.08.2016 року, сторонами якого визначено ТОВ “Веллфін” (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) (а.с.28-34, 35-43).

Відповідно до пунктів 1.1., 1.2., 1.3. та 1.4. Договору позики № 68588 від 31.08.2016 року, копію якого надано до суду позивачем, позикодавець зобов`язується надати позичальнику на умовах, що передбачені даним договором, грошові кошти в позику в сумі 300 гривень 00 копійок на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою зазначені у пункті 1.5. цього Договору. Строк дії договору становить 8 (вісім) днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором. Позика надається строком на 8 (вісім) днів. Дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладання договору позики між позичальником і позикодавцем (а.с.35).

Відповідно до п.п.4.1.,4.2. Розділу 4 Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ “Веллфін”, заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в Особистому кабінеті на сайті товариства. Заявник для оформлення позики здійснює оформлення заявки на сайті товариства шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення (а.с.20).

Згідно п.5.1. Розділу 5 Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ “Веллфін”, рішення про погодження чи відмову в наданні позики приймається товариством на підставі наданої заявником в електронній формі заявки на отримання позики та будь-якої додаткової інформації, наданої заявником (а.с.20).

Відповідно до п.6.3. Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ “Веллфін” у разі прийняття позитивного рішення товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електронну адресу, зазначену в заяві. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню заявник отримує електронну копію договору позики (а.с.21).

Позивачем зазначено, що на підставі заповненої відповідачем заявки, 31.08.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики № 68588. Відповідно до умов якого, позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 300,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Відповідач взяті на себе зобов`язання по договору позики не виконав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з підстав їх необґрунтованості та недоведеності, прийшовши до висновку, що позивачем не доведено достатніми та допустимими доказами факт підписання договору позики відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора або ж за допомогою електронного цифрового підпису, який би відповідав вимогам Закону України “Про електронний цифровий підпис”. Крім того, не надано доказів, що підтверджують перерахування позивачем грошових коштів на рахунок відповідача.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до матеріалів справи, ТОВ “Веллфін” є юридичною особою, діє на підставі Статуту, та зареєстровано як фінансова установа відповідно до розпорядження № 2606 від 27.10.2015 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Основним видом діяльності ТОВ “Веллфін” є кредитування, що підтверджується статутом товариства та випискою є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.9-11).

Наказом директора ТОВ “Веллфін” № 2-1 від 27.10.2015 року затвердженні Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ “Веллфін”, які розміщені на офіційному веб-сайті товариства https://creditup.com.ua (а.с.15-27).

Згідно пунктів 4.1., 4.2. Правил заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в особистому кабінеті на сайті товариства, оформлює заявку на сайті товариства шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові.

У разі прийняття позитивного рішення товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електрону адресу зазначену в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню заявник отримує електронну копію договору позики (пункт 6.3. Правил). У разі отримання договору позики засобами електронного зв`язку, заявник укладає договір позики з товариством в особистому кабінеті (пункт 6.4. Правил). Для підписання електронної форми договору позики заявник здійснює вхід на сайт товариства та за допомогою логіну та паролю входить до особистого кабінету (пункт 6.7. Правил).

Пунктами 6.10., 6.11., 6.12. Правил визначено, що товариство надає позику у порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в договорі позики на рахунок банківської платіжної картки зазначеної в заявці, перерахування грошових коштів здійснюється в строки не пізніше 1 (одного) робочого дня з дати підписання договору позики сторонами, датою укладення договору позики між товариством і позичальником є дата перерахування суми позики на банківський рахунок.

Звернувшись до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, ТОВ “Веллфін” обґрунтовувало свої вимоги тим, що відповідач приєднався до Правил надання грошових коштів у вигляді позики, що розміщені на сайті ТОВ “Веллфін”, оформив заявку та отримав від ТОВ “Веллфін” грошові кошти у вигляді позики на належну відповідачу банківську платіжну картку, які не повернув у строк та в порядку, що встановлені договором.

На підтвердження укладення договору позики позивач надав копію договору № 68588 від 31.08.2016 року, який оформлений сторонами в електронній формі, роздруківку заявки з офіційного веб-сайту товариства https://creditup.com.ua., лист від 30.08.2019 року про перерахування грошових коштів на банківську платіжну картку ОСОБА_1 .

Надавши оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами та наявним у справі доказам, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, – незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частини 1, 2 статті 1047 ЦК України).

Із прийняттям Закону України “Про електронну комерцію” № 675-VIII (надалі – Закон № 675-VIII) від 03.09.2015 року, який набрав чинності 30.09.2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі – частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України “Про електронну комерцію”).

Згідно встановлених судом фактичних обставин справи, Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ “Веллфін” перебувають в загальному доступі, розміщенні на офіційному сайті фінансової установи та в розумінні статей 641, 644 ЦК України є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики із визначенням порядку і умов кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

31 серпня 2016 року ОСОБА_1 оформила заявку для отримання позики шляхом заповнення всіх полів заявки на офіційному веб-сайті ТОВ “Веллфін” (у заявці відповідач зазначив: ПІБ, розмір позики 300,00 грн., строк позики 8 днів, паспортні дані, номер банківської картки, номер телефону, електронну адресу, адресу реєстрації, дохід та місце роботи та фото заявника як особи, яка особисто виконала електронну заявку) (а.с.28-34).

Згідно з п.1.2 Договору позика надається позичальнику виключно за допомогою веб-сайту позикодавця https://creditup.com.ua, за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором.

Строк позики за цим Договором складає 8 днів, позика має бути повернута згідно Графіку розрахунків (додаток до Договору) до 08.09.2016 року (п.1.3 Договору позики).

Згідно графіку розрахунків до Договору позики № 68588 від 31.08.2016 року, сукупна вартість позики складає 357,80 грн.: сума по договору 300,00 грн., проценти за користування кредитом складають 57,80 грн. (а.с.42-43).

Встановлені по справі обставини і докази свідчать, що відповідач ОСОБА_1 у встановленому п.п.4.1,4.2. Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ “Веллфін” порядку, оформила на сайті ТОВ “Веллфін” заявку для отримання позики в розмірі 300,00 грн. шляхом заповнення всіх полів заявки із зазначенням даних банківської картки, на яку просив перерахувати кошти, що підтверджується роздруківкою заявки з офіційного веб-сайту товариства https://creditup.com.ua.

Факт реєстрації заявки позичальника на отримання позики на сайті кредитодавця, проведення перевірки дійсності банківської платіжної картки позичальника та ухвалення кредитодавцем рішення про надання позики у заявленому розмірі підтверджується наявними у справі доказами. 

На підтвердження здійснення переказу коштів відповідачу, позивач надав до суду копію листа ТОВ ФК “ВЕЙ ФОР ПЕЙ” про те, що відповідно до договору № ВП-180516-3 від 18.05.2016 року, укладеного між ТОВ “Веллфін” та ТОВ ФК “ВЕЙ ФОР ПЕЙ”, за дорученням ТОВ “Веллфін” на виконання заявки відповідача ОСОБА_1 було здійснено переказ коштів 31.08.2016 року на суму 300,00 грн., маска картки НОМЕР_1 , код авторизації НОМЕР_2 , номер транзакції в системі WayForPay – а_138049_68588 (а.с.45).

Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Доказом підтвердження отримання коштів є лист від ТОВ ФК “ВЕЙ ФОР ПЕЙ” від 30.08.2019 року, копія якого міститься в матеріалах справи, в якому зазначається сума коштів, власник картки, маска картки, код авторизації, номер транзакції в системі (а.с.45).

Пунктом 1.5 Договору передбачено, що нарахування процентів за користування позикою проводиться наступним чином: розмір основних процентів складає: 1,8 процента від суми позики, але не менше ніж 20 грн. за перший день користування позикою; 1,8 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.2. цього Договору; 3,8 проценти від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п.1.2 цього Договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань. Сума процентів за користування позикою нараховується в день погашення позики.

Сторони досягли згоди, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до графіку розрахунків (пункт 3.1. Договору).

Згідно визначеного сторонами графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною договору позики, повернення позики здійснюється позичальником одним платежем 08.09.2016 року в сумі 357,80 грн., з яких 57,80 грн. сплата процентів за користування позикою за період з 31.08.2016 року по 08.09.2016 року (а.с.42-43).

У зв`язку з порушенням позичальником строку повернення позики та процентів за користування позикою ТОВ “Веллфін” (позикодавець) заявило вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики станом на 04.09.2019 року в сумі 12 780,60 грн., з яких: 300,00 грн. – основний борг; 5 954,60 грн. – заборгованість по відсоткам; 6 526,00 грн. – заборгованість за простроченими відсотками (а.с.44).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення – невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що позичальник ОСОБА_1 взяті не себе зобов`язання не виконала, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму позики) та нараховані проценти за користування позикою не повернула, унаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики – 300,00 грн. та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 31.08.2016 року по 08.09.2016 року в сумі 57,80 грн.

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору. 

Таким чином, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики – 300,00 грн. та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 31.08.2016 року по 08.09.2016 року в сумі 57,80 грн. є доведеною та підлягає задоволенню.

Перевіривши вимогу позивача в частині стягнення основних та додаткових процентів за користування позикою за період з 31.08.2016 року по 04.09.2019 року в сумі 12 480,60 грн. колегія суддів виходила з наступного.

За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Так, за умовами укладеного сторонами договору позики № 68588 від 31.08.2016 року ТОВ “Веллфін”, як фінансова установа, надало позичальнику суму позики, а останній зобов`язувався повернути надану позику у повному обсязі 08.09.2016 року.

Таким чином, позикодавець ТОВ “Веллфін” відповідно до статті 1048 ЦК України має право на стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 08.09.2016 року. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Досліджений колегією суддів розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою в сумі 12 480,60 грн. включає період з 31.08.2016 року по 04.09.2019 року, який виходить за межі строку кредитування.

Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому заявлена позикодавцем ТОВ “Веллфін” вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по основних та додаткових процентах за користування позикою за період з 31.08.2016 року по 04.09.2019 року є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у порушення ст.ст. 264, 265 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, з характером спірних правовідносин належним чином не визначився та дійшов помилкового висновку про відмову у позові ТОВ “Веллфін”.

Отже, обставини на які посилається відповідач в апеляційній скарзі як на підставу перегляду судового рішення знайшли часткове своє підтвердження.

Неправильне застосування судом першої інстанції зазначених норм матеріального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, а це відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі, та прийняття нового рішення про часткове задоволення позову ТОВ “Веллфін” про стягнення боргу за договором позики, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ТОВ “Веллфін” заборгованість за договором позики № 68588 від 31.08.2016 року станом на 04.09.2019 року в розмірі 357,80 грн., яка складається із: 300,00 грн. – основний борг; 57,80 грн. – заборгованість по відсоткам за період з 31.08.2016 року по 08.09.2016 року. В іншій частині вимог слід відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору, сплачених при подачі позовної заяви та апеляційної скарги, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 134,45 грн.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Веллфін” – задовольнити частково.

Заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2019 року – скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Веллфін” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики – задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Веллфін” (код ЄДРПОУ 39952398) заборгованість за договором позики № 68588 від 31 серпня 2016 року в розмірі 357,80 грн., яка складається із: 300,00 грн. – основний борг; 57,80 грн. – заборгованість по відсоткам за період з 31 серпня 2016 року по 08 вересня 2016 року.

В іншій частині позовних вимог – відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Веллфін” судовий збір в розмірі 134,45 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко