Постанова
Іменем України
21 травня 2020 року
м. Київ
справа № 753/17823/16-ц
провадження № 61-14981св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 березня 2017 року в складі судді Даниленко В. В. та постанову Апеляційного суду міста Києва від 23 січня 2018 року в складі колегії суддів: Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М., Музичко С. Г.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2016 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 
(далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення коштів за договором банківського вкладу.
Позовна заява мотивована тим, що 26 червня 2013 року між  ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Керченського відділення філії «Кримське регіональне управління» укладено депозитний договір - «Стандарт на 12 місяців», відповідно до умов якого позивач внесла на депозитний рахунок банку 22 293,21 дол. США 21 строком на 366 днів під 9,25 % річних.
Вказувала, що 27 червня 2014 року вона звернулася до відповідача із заявами про повернення коштів, однак суму вкладу та відсотки банк не сплатив, посилаючись на рішення керівництва про призупинення таких виплат на невизначений строк. Вказані дії банку є неправомірними, тому відповідач повинен повернути їй вклад та сплатити проценти за весь період користування грошовими коштами.
На підставі викладеного  ОСОБА_1 просила стягнути з 
ПАТ КБ «ПриватБанк» основну суму вкладу в розмірі 22 293,21 дол. США, проценти за вкладом - 6 186,36 дол. США, а всього - 28 479,57 дол. США.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 березня 2017 року позов задоволено.
Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 кошти за депозитним вкладом від 26 червня 2013 року: основну суму вкладу в розмірі 22 293,21 дол. США, проценти за вкладом - 6 186,36 дол. США, а всього 28 479,57 дол. США.
Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави 7 379,59 грн судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що між сторонами укладено депозитний договір, позивач внесла на депозитний рахунок відповідача кошти, що підтверджується платіжним дорученням, тому банк зобов`язаний повернути суму вкладу та нараховані відсотки.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Апеляційного суду міста Києва від 23 січня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що відповідач не подав до суду доказів виплати позивачу суми вкладу та процентів за договором банківського вкладу, які були визначені умовами цього договору, у розмірі 9,25 % річних, тому місцевий суд правомірно стягнув їх з відповідача у примусовому порядку. Також відповідач не надав доказів зміни процентної ставки за договором банківського вкладу, який був укладений з позивачем, після 27 червня 
2014 року.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, справу направити на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не правильно визначили розмір процентів, які підлягають до стягнення на користь позивача. Суди безпідставно не взяли до уваги наданий банком розрахунок.
Позивач зобов`язаний був витребувати відповідні документи, які встановлюють розмір процентів за вкладом на вимогу, у відповідної банківської установи, проте таких дій не вчинив.
Відповідач подав відповідні письмові пояснення, контррозрахунок відсотків та наказ банку, яким встановлювався відповідний розмір відсоткової ставки «на вимогу», проте апеляційний суд безпідставно не прийняв його до уваги, не надав таким доказам та поясненням відповідача належної правової оцінки. Судові рішення не підтверджені матеріалами справи.
Доводи інших учасників справи
ОСОБА_1 подала до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що вона звернулася до відповідача у визначений умовами договору та законом строк із заявою про повернення коштів, проте така заява залишена без належного реагування, тому банк зобов`язаний повернути суму вкладу та нараховані відсотки за весь період. Разом з тим, відповідач не подав до суду доказів, що сторони погодили зміну процентної ставки за вкладом, а також, що кошти були перераховані на інший рахунок.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 11 травня 2018 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.
04 лютого 2019 року справу передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпунктів 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 26 червня 2013 року між ОСОБА_1 та 
ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського вкладу - «Стандарт на 12 місяців», відповідно до умов якого вкладник вносить на рахунок банку 
22 293,21 дол. США строком до 26 червня 2014 року, а банк зобов`язався сплачувати 9,25 % річних за користування грошовими коштами, нараховуючи проценти щомісячно. 
Договір укладено у філії «Кримське регіональне управління» 
ПАТ КБ «ПриватБанк». Договір укладено шляхом подачі заяви на оформлення вкладу та пам`ятки клієнта, яка містить підпис вкладника, працівника банку та печатку банку.
Згідно з платіжним дорученням від 26 червня 2013 року позивачем до банку внесено 22 293,21 дол. США. Платіжне дорученння містить підпис представника банку та печатку банку.
Пунктом 3 договору банківського вкладу визначено, якщо після закінчення строку вкладу вкладник не заявив банку про видачу коштів, то вклад автоматично продовжується ще на один строк. Строк вкладу продовжується неодноразово.
Відповідно до умов договору банк зобов`язався повернути позивачу депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договору - 27 червня 2014 року. Проте, банком кошти вкладнику не повернені, проценти не сплачені. Заборгованість ПАТ КБ «ПриватБанк» перед ОСОБА_1 становить 28 479,57 дол. США, з яких: основна сума вкладу - 22 293,21 дол. США, проценти за вкладом - 6 186,36 дол. США.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду відповідають.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).
Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).
Положення статті 1059 ЦК України врегульовують питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.
Аналіз норми статті 1059 ЦК України, пункту 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, пунктів 1.8, 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, пункту 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 (в редакції, чинній на час укладення депозитного договору), дає підстави для висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом системи автоматизації банку.
Суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованих висновків, що позивачем надано належні докази на підтвердження укладеного між ним і банком договору та внесення коштів на депозит. Письмова форма договору банківського вкладу підтверджується договором банківського вкладу, а також документами про внесення коштів, оригінали яких були досліджені судом у судовому засіданні.
За таких обставин, правильним є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення суми вкладу, з нарахованими відсотками, оскільки між сторонами був укладений договір банківського вкладу (депозиту), факт внесення грошових коштів підтверджується платіжним дорученням, яке містять всі необхідні реквізити, позивач звертався до відповідача з вимогами повернути вклад, проте ці вимоги виконані не були.
При цьому, судами обґрунтовано відхилено доводи банку щодо знаходження відокремленого підрозділу на окупованій території Автономної Республіки Крим та відсутності доступу до банківських документів, оскільки договір укладався безпосередньо з юридичною особою - ПАТ КБ «ПриватБанк».
Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що судами не правильно визначено розмір процентів за депозитним договором, оскільки умови договору, укладеного між сторонами, передбачають виплату процентної ставки у розмірі 9,25 % річних, а відповідач не надав доказів зміни за згодою сторін розміру процентної ставки. Відповідачем не подано до суду доказів зарахування грошових коштів позивача після закінчення договору на рахунок та видачу таких коштів на вимогу. Крім того, договір депозиту не було розірвано в установленому законом порядку, кошти на будь-який рахунок зараховані не були, тому його дію було продовжено згідно з пунктом 3 цього правочину до моменту звернення до суду з вищевказаним позовом. Доказів зміни процентної ставки після продовження договору на новий строк банком не надано. Отже, у цій конкретній справі суди дійшли вірного висновку про задоволення позовних вимог у визначеному розмірі.
Безпідставними є доводи касаційної скарги, що позивач зобов`язаний був витребувати відповідні документи, які встановлюють розмір процентів за вкладом на вимогу у відповідної банківської установи, оскільки судами правильно визначено суму заборгованості за депозитним договором, а відповідачем не доведено наявності правових підстав для нарахування процентів у меншому розмірі, ніж погоджено сторонами в указаному договорі.
Доводи касаційної скарги, що суди безпідставно не взяли до уваги наданий банком розрахунок, не заслуговують на увагу, оскільки судами оцінено зібрані у справі докази у їх сукупності з урахуванням вимог процесуального закону про їх належність і допустимість, а результат указаної процесуальної дії викладено у мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень.
Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 березня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 23 січня 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                    І. М. Фаловська
А. І. Грушицький
В. В. Сердюк