Номер провадження: 22-ц/813/3765/20 
Номер справи місцевого суду: 521/16595/18
Головуючий у першій інстанції Коблова О. Д.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.03.2020 року                                                                         м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого - Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,                
учасники справи:
за позовом ОСОБА_1 :
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач- ОСОБА_2 ,
третя особа-Орган опіки та піклування в особі Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради,
за позовом ОСОБА_2 : 
позивач - ОСОБА_2 
відповідач- ОСОБА_1 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2019 року у складі судді Коблової О.Д., 
в с т а н о в и в:
У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 та, змінив позовні вимоги, просила стягнути з відповідача на утримання двох малолітніх дітей аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 10000 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення ними повноліття; аліменти на її утримання до досягнення дитиною ОСОБА_3 трьох років щомісячно у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн, починаючи з 01.07.2018 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ; понесені додаткові витрати на дитину ОСОБА_4 у розмірі 19 463 грн; передбачувані додаткові витрати на дитину ОСОБА_4 у розмірі 1200 грн щомісячно.
Сторони зареєстрували шлюб, від якого мають двох синів ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідач не виявляє бажання подальшого проживання разом з дружиною однією сім`єю, в зв`язку з чим позивач разом з дітьми проживають окремо в квартирі чоловіка. Відповідач матеріальної допомоги дітям та дружині не надає. Позивач не має можливості працювати так як перебуває у декретній відпустці по догляду за молодшим сином. Відповідач регулярного офіційного доходу не має, що не надає можливості визначити розмір частки від доходу, який би можливо було підтвердити офіційно. Однак позивачу відомо, що на протязі тривалого часу відповідач неофіційно працює у Крюнінговому агентстві «Eurobulk Agency» на посаді групового інженера -механіка та його середньомісячний дохід складає 1500 доларів США, тобто відповідач має регулярний дохід. Відповідач є працездатним, не має інших утриманців, на праві власності йому належить однокімнатна квартира. Наразі відповідач не приймає жодної участі у добровільних витратах на дітей, в зв`язку з чим спільний син ОСОБА_4 не має змоги продовжувати відвідувати курси англійської мови, тренування з карате, плавання, курси в клубі роботехніки. Додані до заяви довідки підтверджують, що ОСОБА_4 дійсно відвідує гуртки, тобто фактично понесено періодичні додаткові витрати, половина яких підлягає до стягненню з батька дитини. 
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Органу опіки та піклування в особі Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, та з урахуванням уточнень просив розірвати шлюб, укладений між ним та ОСОБА_2 , зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у спілкуванні з дітьми, об`єднати позов ОСОБА_2 про стягнення аліментів та його позов в одне провадження.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15.11.2018 об`єднано в одне провадження справу за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2 ,за участю третьої особи Органу опіки та піклування в особі Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про розірвання шлюбу, усунення перешкод у спілкуванні з дітьми зі справою за позовом  ОСОБА_2  до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13.11.2019 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, усунення перешкод у спілкуванні та вихованні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дітей та спілкування з ними задоволено частково. Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди в спілкуванні ОСОБА_1 з його сином ОСОБА_4 та ОСОБА_3 шляхом встановлення наступного способу участі у виховані та спілкуванні з синами: встановлено перебування дітей з батьком щотижня у вівторок з 18.00 години до 20.00 години та у суботу з 15.00 години до 20.00 години у загальнодоступних місцях, у присутності матері, до досягнення ОСОБА_3 п`ятирічного віку; встановлено перебування дітей з батьком щотижня у вівторок з 19.00 години до 21.00 години та з 15.00 години до 16.00 години кожної другої та четвертої суботи, за місцем проживання батька, після досягнення ОСОБА_3 п`ятирічного віку; встановлено перебування дітей з батьком щорічно на період літніх канікул та у святкові дні, за попередньою домовленістю батьків. У решті позовних вимог відмовлено. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, стягнення додаткових витрат на дитину, стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей: сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн на місяць та сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 950 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.10.2018 до досягнення дітьми повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання до досягнення дитиною ОСОБА_3 трьох років, щомісячно у твердій грошові сумі в розмірі 400 грн, починаючи з 02.10.2018 до 21.10.2021. У решті позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд його скасувати в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_4 у розмірі 1200 грн та на утримання ОСОБА_3 у розмірі 950 грн та стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 400 грн. Винести в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на свою користь на утримання двох малолітніх дітей аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 10000 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення ними повноліття; аліменти на її утримання до досягнення дитиною ОСОБА_3 трьох років, щомісячно у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн, починаючи з 01.07.2018 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ; понесені додаткові витрати на дитину ОСОБА_4 у розмірі 19 463 грн; передбачувані періодичні додаткові витрати на дитину ОСОБА_4 у розмірі 1200 грн щомісячно. Скасувати рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1472,80 грн.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала суду про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті відсутня, оскільки розгляду справи по суті фактично проведено не було. Представник позивача заперечував проти розгляду справи за відсутністю позивача та просив оголосити перерву в судовому засіданні, оскільки розгляд справи стосується саме прав та інтересів позивача. Проте, суд на вказане уваги не звернув, чим порушив вимоги ст. 43 ЦПК України. Отже, суд своїми діями фактично обмежив позивача у реалізації його прав. При прийнятті рішення суд послався на те, що відповідач працює у ТОВ «Середземноморський регістр судноплавства» з окладом 4175 грн, проте на посилання позивача про те, що відповідач неофіційно працював у Крюнінговому агентстві «Eurobulk Agency» на посаді групового інженера -механіка та його середньомісячний дохід складає 1500 доларів США, суд належної уваги не звернув, не надавши в рішенні обґрунтування. Офіційне працевлаштування відповідача на роботу у ТОВ «Середземноморський регістр судноплавства» з окладом 4175 грн пов`язано з можливістю подальшого приховування свого доходу для зменшення суми аліментів на дітей та введення суду в оману. З виписок з особових рахунків відповідача в АТ «ОТП Банк» та ПАТ «Приватбанк» вбачається, що останній регулярно поповнював свої рахунки готівкою. Відповідно до звіту-рахунку АТ «ОТП Банк» за період з 18.12.2017 по 29.01.2019 на рахунок відповідача надійшло 143218, 02 грн та було списано 143194,66 грн. Згідно з випискою ПАТ «Приватбанк» у період з 01.01.2016 по 31.12.2018 розмір нарахувань складав 143091,35 грн. Вказане свідчить про те, що відповідач працював неофіційно, отримував дохід, який не проводився через банківські установи, однак суд на вказане уваги не звернув. В оскаржуваному рішенні суд послався на те, що відповідно наданих банківських виписок у них вказана загальна сума, яка проходила по цим рахункам нібито за час шлюбу, проте офіційно шлюб було розірвано оскаржуваним судовим рішенням, тобто 13.11.2019, хоча фактично шлюбні відносини припинилися у кінці серпня 2018 року. Отже, частина коштів проходила по рахункам вже після припинення шлюбних відносин. Відповідно до листа Державної прикордонної служби України відповідач впродовж листопада 2017- січня 2018 дванадцять разів перетинав кордон, що неможливе без отримання прибутку. У власності відповідача також є мотоцикл та нерухоме майно. Додаткові витрати на дитину здійснювалися не за спільні кошти, а за особисті кошти позивача. Суд не прийняв до уваги докази, надані позивачем на підтвердження його витрат на харчування, лікування, розваги дітей. Суд при задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 вийшов за межі позовних вимог позивача, так як ним вимога щодо стягнення з ОСОБА_2 суми судового збору вказана не була.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
ОСОБА_2 оскаржує судове рішення в частині стягнення аліментів та судового збору в розмірі 1472,80 грн., а тому рішення в іншій частині не переглядається.
Встановлено, що сторони перебували в шлюбі. 
В період шлюбу у сторін народилося двоє синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Діти проживають разом зі своєю матір`ю в квартирі, яка належить ОСОБА_1 .
Батько проживає окремо за іншою адресою.
Парубець- ОСОБА_2 не працює, здійснює догляд за дітьми.
Домовленість щодо утримання дітей та позивачки між сторонами у справі не досягнута.
Згідно з частинами 1 - 3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина 2 статті 182 СК України).
Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина 1 статті 184 СК України).
Про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі просила позивачка у позовній заяві.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.
Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77 ЦПК України).
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
В суді першої інстанції відповідачем надано довідку №2-К від 10.09.2019, згідно з якою ОСОБА_1 працює у ТОВ «Середземноморський регістр судноплавства» на посаді інженера-інспектора у виробничому відділі з 09.08.2019 (наказ №6 від 08.08.2019) з окладом 4175 гривень.
На наявних відкритих рахунках відповідача кошти відсутні.
Відповідно до статті 7 Закону України від 07 грудня 2017 року №2246-VIII «Про державний бюджет України на 2018 рік» у 2018 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня- 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.
Апеляційний суд враховує, що відповідно до приписів ст.128 КЗпП України та ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятидесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні із заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку.
Аналогічні роз`яснення містить п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, згідно якого максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. 
За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на дітей до досягнення ними повноліття та вважає розмір аліментів на утримання малолітніх дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1200 грн та на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 950 грн, визначеним з врахування розміру заробітної плати відповідача.
При цьому сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (частина 1 статті 192 СК України).
Доводи апелянта про те, що відповідач отримує високий дохід, працюючи неофіційно, належними та допустимими доказами не підтверджено.
Наявні в матеріалах справи виписки з банків ПАТКБ «Приватбанк» та АТ «ОТП Банк» свідчать про те, що витрати, які перевищують офіційний дохід відповідача, здійснювалися в період 2018 року, тобто до офіційного працевлаштування відповідача.
Вказане свідчить про ймовірність більш високого заробітку відповідача до часу його офіційного працевлаштування, проте з вересня 2019 року місячний дохід відповідача становить приблизно 4175 грн, що підтверджує зміну його матеріального стану та унеможливлює стягнення аліментів в розмірі, заявленому позивачем.
Твердження позивача про перетин відповідачем впродовж листопада 2017 та січня 2018 кордону України не може свідчити про наявність підстав для стягнення аліментів у більшому розмірі, так як перетин кордону відповідач здійснював в 2017, 2018 роках, тобто до того як почав отримувати офіційний дохід. Крім того, такі обставини самі по собі не свідчать про розмір його доходів.
Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви про стягнення додаткових витрат на дитину, які позивач понесла та в майбутньому передбачає понести, посилалася на те, що старший син відвідує курси англійської мови, тренування з карате, плавання, курси в клубі роботехніки, половина яких підлягає до стягненню з батька дитини.
З доданих позивачем довідок вбачається, що ОСОБА_4 з листопада 2016 по червень 2018 відвідував тренування з карате; з вересня по квітень 2016-2017 та 2017-2018 відвідував курси англійської мови; з січня 2015 по травень 2015, з вересня 2015 по травень 2016, з вересня 2016 по травень 2017 та з вересня 2017 по грудень 2017 відвідував курси в клубі роботехніки; з 01.09.2016 відвідує заняття з плавання. 
Однак вказані обставини свідчать про те, що витрати на дитину були понесені в період, спільного проживання подружжя, так як зазначила сама позивачка, вона разом з дітьми з липня до кінця літа перебувала в м. Запоріжжі у своїх батьків, шлюбні відносини у подружжя фактично припинилися з кінця серпня 2018 року, що спростовує доводи про те, що частина витрат, які фактично були понесені на дитину до кінця травня 2018 року, понесла саме позивачка.
Щодо стягнення передбачуваних на майбутнє додаткових витрат на дитину в розмірі 1200 грн, суд апеляційної інстанції зазначає, що виходячи з аналізу статті 185СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини (правові висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 24 лютого 2016 року в справі № 6-1296цс15, постанові від 13 вересня 2017 року в справі № 6-1489цс17).
До особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. 
Позивачка не навела особливих обставин, які б свідчили про необхідність стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, які позивачка понесене в майбутньому.
Відповідно до частин другої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років і в разі розірвання шлюбу.
При вирішенні позовних вимог про стягнення аліментів в розмірі 400 грн на утримання позивачки до досягнення молодшою дитиною трьох років, суд обґрунтовано виходив із тих обставин, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання позивачки у вказаному розмірі.
Наявність можливості сплачувати відповідачем аліменти на утримання позивачки у більшому розмірі позивачкою не доведено.
Твердження апелянта про те, що суд вийшов за межі позовних вимог, стягнувши судовий збір за розгляд позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, усунення перешкод у спілкування з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні з дитиною є помилковим з огляду на наступне.
Стягнення судових витрат, у тому числі судового збору визначено цивільно-процесуальним кодексом, а саме главою 8 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, стягнення судового збору у відповідному порядку є обов`язком суду і не входить до позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. 
Посилання скаржника на те, що суд не прийняв до уваги заперечення представника ОСОБА_2 про розгляд справи за її відсутністю не можуть бути підставою для скасування рішення суду, так як позивачка належним чином була повідомлена про розгляд справи, про відкладення справи клопотання не заявляла, в судовому засідання інтереси позивача представляв її представник, який мав всі необхідні повноваження щодо представництва інтересів позивача, особиста явка позивача обов`язковою не визнавалася. 
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, додаткових витрат, а також стягнення судових витрат з ОСОБА_2 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                                                                      

Судді: