УХВАЛА
04 червня 2020 року
м. Київ
справа №759/7644/18
провадження № 61-6969ск20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Калараша А. А. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , діючої в інтересах ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року в цивільній справі за позовом Київського національного університету імені Тараса Шевченка до ОСОБА_2 про стягнення шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, в обґрунтування якого посилався на те, що відповідача було зараховано до аспірантури кафедри кібернетики університету на навчання з відривом від виробництва за державним замовленням. Між сторонами було укладено угоду про підготовку аспіранта. На підготовку відповідача університетом були витрачені бюджетні кошти. В зв`язку з невиконанням відповідачем індивідуального плану роботи позивач відрахував відповідача зі складу аспірантів факультету, внаслідок чого звернувся до суду та просив стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 82 509,66 грн.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 19 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 лютого 2019 рокускасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Київського національного університету імені Тараса Шевченка на відшкодування майнової шкоди   71062,26 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
13 квітня  2020 року представник ОСОБА_1 , діючий  в інтересах ОСОБА_2 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року, в якій просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
У квітні 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_2 було залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків.
У травні 2020 року від скаржника надійшли матеріали на виконання вимог ухвали від 29 квітня 2020 року.
Вивчивши касаційну скаргу, подані матеріали, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню.
В пункті 8 статті 129 Конституції України зазначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102 грн.
Зі змісту постанови суду апеляційної інстанції вбачається, що у даній справі позивачем заявлена ціна позову у розмірі 82 509,66 грн, яка станом на 01 січня  2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102*100=210 200).
Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. 
Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей. Однак, таких доводів касаційна скарга не містить.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Зазначена справа є малозначною в силу закону та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Оскільки ОСОБА_2 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню, випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не встановлено, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 , діючої в інтересах ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року в цивільній справі за позовом Київського національного університету імені Тараса Шевченка до ОСОБА_2 про стягнення шкоди.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                                 А. А. Калараш
В. М. Сімоненко
С. П. Штелик