Номер провадження: 22-ц/813/5232/20 
Номер справи місцевого суду: 947/30453/19
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2020 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 947/30453/19

Номер провадження: 22-ц/813/5232/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Таварткіладзе О.М., Князюка О.В.,
за участю секретаря судового засідання - Бикової К.А.,

учасники справи: 
- заявник -  ОСОБА_1 ,
- заінтересована особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву  ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову до пред`явлення позову, за апеляційною скаргою адвоката Бірюкова Андрія Миколайовича, діючого в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», на ухвалу Київського районного суду міста Одеси, постановлену у складі судді Калашнікової О.І. 13 грудня 2019 року, про забезпечення позову, 

встановив:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову до пред`явлення позову, в якій просить: 1) заборонити особам, які діють в інтересах ТОВ «Кей-Колект», в рамках укладених угод чи інших правочинів, будь-яким чином обмежувати ОСОБА_1 право користування та володіння нерухомим майном у вигляді квартири, що розташована адресою - АДРЕСА_1 до набрання законної сили рішення за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кей-Колект» про витребування майна з чужого незаконного володіння; 2) заборонити особам, які діють в інтересах ТОВ «Кей-Колект», перебувати чи надавати третім особам право перебування у квартирі що розташована за адресою - АДРЕСА_1 до набрання законної сили рішення за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кей-Колект» про витребування майна з чужого незаконного володіння; 3) накласти арешт на квартиру що розташована за адресою - АДРЕСА_1 , шляхом заборони укладати угоди про відчуження стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію до вирішення справи судом.
Викладені вище вимоги заяви про вжиття заходів забезпечення позову до пред`явлення позовуобґрунтовані тим, що 21 листопада 2019 року о 07 год. 30 хв. представники ТОВ «Кей-Колект» насильницьким шляхом (виламали вхідні двері) увійшли до її - ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 , виселили її з квартири, а квартиру поставили під охорону. Працівникам поліції, які прибули на виклик ОСОБА_1 , представники ТОВ «Кей-Колект» пояснили, що квартира АДРЕСА_1 перейшла у власність ТОВ «Кей-Колект» за борги ОСОБА_1 ..
Заявниця вважає дії представників ТОВ «Кей-Колект» незаконним і такими, що порушують її право власності, її право на житло і звернулась з відповідною заявою до правоохоронних органів (копію витягу з ЄРДР додано до заяви).
ОСОБА_1 також стверджує, що дії ТОВ «Кей-Колект» щодо переоформлення права власності на квартиру не відповідають вимогам Закону України «Про іпотеку» та умовам договору іпотеки, укладеному 09.10.2006 року з АКІБ «УкрСибБанк». На думку заявника незаконні дії представників ТОВ «Кей-Колект» направлені не тільки на незаконне заволодіння належним їй - ОСОБА_1 нерухомим та рухомим (те, що знаходиться в квартирі) майном, але і на подальше розпорядження цим майном.
В заяві про вжиття заходів забезпечення позову заявник вказує на те, що нею буде подано позов до ТОВ «Кей-Колект» про витребування майна з чужого незаконного володіння протягом 10 днів з дня подання цієї заяви про вжиття заходів забезпечення позову.
Зазначає про те, що ОСОБА_1 вбачає реальну загрозу унеможливлення чи утруднення виконання рішення суду в майбутньому у разі відсутності вищенаведених заходів забезпечення позову (а. с. 3 - 7). 
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2019 року вищенаведене клопотання про забезпечення позову задоволено частково.
Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 шляхом: 1) заборони ТОВ «Кей-Колект» укладати угоди про віджучення квартири, проводити реєстрацію та перереєстрацію квартири до вирішення судом справи за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кей-Колект» про витребування майна з чужого незаконного володіння; 2) заборони особам, які діють в інтересах ТОВ «Кей-Колект» перебувати чи надавати третім особам право перебування у квартирі АДРЕСА_1 до вирішення судом справи за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кей-Колект» про витребування майна з чужого незаконного володіння.
Зустрічне забезпечення не застосовано (а. с. 20 - 23).
В апеляційній скарзі адвокат Бірюков А.М., діючий в інтересах ТОВ «Кей-Колект», просить ухвалу суду першої інстанції в частині задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні вимог вказаної заяви про вжиття заходів забезпечення позову відмовити у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт вказує на те, що в заяві про забезпечення позову не було: 1) обґрунтовано необхідність вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням їх розумності та адекватності; 2) обґрунтовано наявність прямого зв`язку між конкретними заходами забезпечення позову і предметом позовних вимог; 3) зазначено причини імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів. Крім того, апелянт зазначає про те, що заборонивши ТОВ «Кей-Колект» володіти, користуватися та розпоряджатися вищенаведеною квартирою, суд першої інстанції фактично позбавив ТОВ «Кей-Колект» права власності на майно.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.
Відзиву на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшло.
Між тим, 23.04.2020 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про відкладення, призначеного на 16.04.2020 року, розгляду справи.
Апеляційний суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи з огляду на наступне.
Частинами першою-третьою статті 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. 
14.02.2019 року Велика Палата Верховного Суду, переглядаючи справу № 9901/43/19, зазначила, що саме електронний цифровий підпис є головним реквізитом такої форми подання електронного документу. Відсутність такого реквізиту в електронному документі виключає підстави вважати його оригінальним. 
Матеріалами справі не підтверджується наявність електронного цифрового підпису у вищевказаній заяві про відкладення розгляду справи. Крім того вказана заява про відкладення розгляду справи містить відомості щодо відсутності електронного цифрового підпису цієї заяви.
Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1, на всій території України установлено карантин.
Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).
Пунктами 1, 5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 16.03.2020 року, зі змінами внесеними згідно із розпорядженнями Голови Одеського апеляційного суду за №3 від 02.04.2020 року та за №4 від 08.04.2020 року «Про тимчасові заходи з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену короновірусом COVID-19» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території України карантину, зупиняється розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинено їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів. Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у частин першої, другої статті 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.
Вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину.
Між тим, інших заяв, клопотань щодо відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надійшло.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішенні питання про забезпечення позову до його подання, освідомленість її учасників про розгляд справи, відсутність клопотань учасників справи про відкладення розгляду справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом.
Апелянтом в апеляційній скарзі заявлено вимоги щодо скасування оскаржуваної ухвали саме в частині задоволення вимог вищенаведеної заяви про забезпечення позову. В частині відмови у задоволенні вимог вказаної вище заяви ухвала суду першої інстанції не оскаржується. Отже, підлягає перегляду в апеляційному порядку оскаржувана ухвала саме в частині вимог, які задоволено ухвалою суду першої інстанції. 
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції, в частині накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, відповідає вищевказаним вимогам законодавства. Між тим, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати оскаржувану ухвалу в частині заборони ТОВ «Кей-Колект» укладати угоди про відчуження квартири, проводити реєстрацію та перереєстрацію квартири до вирішення судом справи за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кей-Колект» про витребування майна з чужого незаконного володіння.
При постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції виходив з того, що в обґрунтування своїх вимог заявник зазначає цілу низку справ за участю ТОВ «Кей-Колект», коли останнє здійснило відчуження отриманого у аналогічний спосіб майна.  ОСОБА_1  навела обґрунтовані підстави для застосування вищенаведених заходів забезпечення позову(а. с. 20 - 23).
Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 149 ЦПК України, згідно приписів якої забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 р. "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі; розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за винятком випадків, передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, зокрема, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.
Ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову, в частині накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, відповідає вищезазначеним вимогам.
При цьому колегія суддів виходить з того, що в заяві про вжиття заходів забезпечення позову заявник вказувала на те, що нею буде подано позов до ТОВ «Кей-Колект» про витребування саме спірного, вищенаведеного нерухомого майна (квартири) з чужого незаконного володіння протягом 10 днів з дня подання цієї заяви про вжиття заходів забезпечення позову.
В подальшому ОСОБА_1 звернулася до суду з наведеним у попередньому абзаці позовом, що знаходить своє відображення відповідно до відомостей єдиного державного реєстру судових рішень. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26.12.2019 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1  до ТОВ «Кей-Колект» про витребування майна з чужого незаконного володіння.
Крім того, заявник зазначає про те, що вона вбачає реальну загрозу унеможливлення чи утруднення виконання рішення суду в майбутньому у разі відсутності вищенаведених заходів забезпечення позову. Вказане у даному абзаці остання підтверджує, зокрема посиланням на низку справ за участю ТОВ «Кей-Колект», які є наслідком здійснення товариством відчуження отриманого у аналогічний спосіб майна.
Запропонований позивачем вид забезпечення позову, а саме - накладення арешту на спірне майно, заборони особам, які діють в інтересах ТОВ «Кей-Колект» перебувати чи надавати третім особам право перебування у спірній квартирі є співмірним із вищевказаними позовними вимогами. Крім того, колегія суддів приймає до уваги відсутність відомостей на даний час про те, що ОСОБА_1 визнана такою, що втратила право користування спірною квартирою
Крім того, як зазначалось вище, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
Отже, доводи апеляційної скарги щодо необхідності скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в частині накладення арешту на об`єкт вищевказаного нерухомого майна та заборони особам, які діють в інтересах ТОВ «Кей-Колект» перебувати чи надавати третім особам право перебування у спірній квартирі є такими, які не мають наслідком задоволення апеляційної скарги.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що накладення арешту на вищенаведене нерухоме майно має наслідком заборону, зокрема ТОВ «Кей-Колект»,вчиняти будь-які реєстраційні дії спрямовані на внесення змін до відомостей на це нерухоме майно щодо переходу права власності на вказане нерухоме майно, а отже забезпечення позову шляхом заборони ТОВ «Кей-Колект» укладати угоди про відчуження квартири, проводити реєстрацію та перереєстрацію квартири до вирішення судом справи за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кей-Колект» про витребування майна з чужого незаконного володіння є недоцільними.
Доводи апеляційної скарги щодо зустрічного забезпечення позову містять тільки посилання на приписи діючого законодавства щодо зустрічного забезпечення. Вказані у даному абзаці доводи щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення не конкретизовано, а отже ці доводи на увагу апеляційного суду не заслуговують.
Таким чином, обґрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо необхідності скасування оскаржуваної ухвали в частині заборони ТОВ «Кей-Колект» укладати угоди про відчуження квартири, проводити реєстрацію та перереєстрацію квартири до вирішення судом справи за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кей-Колект» про витребування майна з чужого незаконного володіння.
Інші доводи апеляційної скарги не мають наслідку її задоволення.
Таким чином, апеляційна скарга адвоката Бірюкова А.М., діючого від імені ТОВ «Кей-Колект», є частково обґрунтованою, а тому підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо забезпечення позову шляхом заборони ТОВ «Кей-Колект» укладати угоди про відчуження квартири, проводити реєстрацію та перереєстрацію квартири до вирішення судом справи за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кей-Колект» про витребування майна з чужого незаконного володіння, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні вимог про забезпечення позову шляхом заборони ТОВ «Кей-Колект» укладати угоди про відчуження квартири, проводити реєстрацію та перереєстрацію квартири до вирішення судом справи за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кей-Колект» про витребування майна з чужого незаконного володіння.
В решті ухвалу суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 368, 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський
апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Бірюкова Андрія Миколайовича, діючого в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», - задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 13 грудня 2019 року про забезпечення позову до подання позовної заяви в частині заборони ТОВ «Кей-Колект» укладати угоди про віджучення квартири АДРЕСА_1 , проводити реєстрацію та перереєстрацію вказаної квартири до вирішення судом справи за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кей-Колект» про витребування майна з чужого незаконного володіння - скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1  про забезпечення позову до подання позову шляхом заборони ТОВ «Кей-Колект» укладати угоди про віджучення квартири АДРЕСА_1 , проводити реєстрацію та перереєстрацію квартири до вирішення судом справи за позовом ОСОБА_1  до ТОВ «Кей-Колект» про витребування майна з чужого незаконного володіння- відмовити.

В решті ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 13 грудня 2019 року про забезпечення позову до подання позову - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 

Повна постанова складена 04 травня 2020 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе