Справа № 165/790/18 	Головуючий у 1 інстанції: Василюк А. В. 	
Провадження № 22-ц/802/340/20  Категорія: 39 	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
03 березня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Бовчалюк З.А.,
суддів - Здрилюк О.І., Федонюк С.Ю.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу запозовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 09 грудня 2019 року,
                                   В С Т А Н О В И В :
30 березня 2018 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22 жовтня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником прав та обов`язків якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач власним підписом підтвердив те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» (далі Умови), «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним і банком договір. За вказаним договором відповідач зобов`язувався щомісячно повертати заборгованість по кредиту, яка складалася із заборгованості по тілу кредиту, відсоткам, а також інших витрат згідно з Умовами. Банк виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, а ОСОБА_1 , користуючись кредитними коштами, не дотримувався умов кредитного договору щодо його погашення, допускаючи систематичне порушення термінів повернення кредиту, добровільно повертати кошти відповідач не бажає.
Просить стягнути з ОСОБА_1 в свою користь загальну суму заборгованості, що станом на 18 березня 2018 року становить 38161,73 грн., а також судові витрати по справі.
Заочним рішенням Нововолинського міського суду від 15 червня 2018 року позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 в користь позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" всього 38 161,73 грн. заборгованості за кредитним договором №б/н від 22 жовтня 2007 року. Ухвалою того ж суду від 20 травня 2019 року скасовано заочне рішення, а справа призначена до розгляду в загальному позовному провадженні.
Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 09 грудня 2019 року позов в дані справі задоволено частково.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 , в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 22 жовтня 2007 року всього в розмірі 1100, 92 коп.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
В решті позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення в частині відмови у позові та ухвалити у цій частині нове рішення – про задоволення позову, залишивши без змін рішення суду в частині задоволених позовних вимог.
Рішення суду в частині задоволених позовних вимог жодною із сторін не оскаржується, а тому апеляційним судом рішення суду в означувальній частині не переглядається.
Відповідно до вимог ч. 13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу  слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в даній справі без змін.
Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).
Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.       
Судом встановлено, що 22 жовтня 2007 року ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником прав та обов`язків якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.21-22) уклав з ОСОБА_1 договір №б/н. За умовами цього договору банк зобов`язувався надати відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобов`язувався повернути кредит та винагороди банку у строки зазначені у договорі.
Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 14 червня 2018 року повне та скорочене найменування юридичної особи Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (ПАТ КБ «ПриватБанк») змінилося на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк»).
У заяві зазначено, що відповідач згідний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді.
До кредитного договору банк додав Тарифи про умови кредитування з використанням карток: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». «Універсальна» Contract, «Універсальна ГОЛД»  та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
З наданого банком розрахунку вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 18 березня 2018 року становить 38161,73 гривень грн., з яких: 3692,60 грн. – заборгованість за тілом кредиту,  32075,71грн. – заборгованість за процентами за користування кредитом, 100 – заборгованість за пенею, 500 грн- штраф (фіксована частина), 1793,42 грн. – штраф (процентна складова) (а.с.5-8).
Як вбачається із анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ній зазначено особисті дані відповідача, зазначено кредитний ліміт в розмірі 250 грн. та 1,9%  базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору.( ас. 9 зворот).
Суд першої інстанції правильно виходив з того, що наданий банком витяг з Умов і Правил надання банківських послуг відповідачем не підписаний. Позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами анкети-заяви діяли Умови і Правила надання банківських послуг саме в такій редакції, а тому не можна вважати їх складовою частиною укладеного між сторонами договору. 
Обґрунтовано судом не взято до уваги і тарифи про умови кредитування з використанням кредитних карток «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». «Універсальна» Contract, «Універсальна ГОЛД», якими визначено розмір процентів та штрафних санкцій, оскільки в заяві-анкеті відсутні відомості про вид картки, яка була видана відповідачу, а банком не зазначено якою кредитною карткою користувалася відповідач, крім того дані Тарифи не підписані відповідачем.
Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Крім того, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме ці Умови кредитування розумів відповідач, був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент підписання анкети-заяви взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, пені, штрафів та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети. 
У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також указала на мінливість Правил надання банківських послуг «ПриватБанку», тому їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку – в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
З матеріалів справи вбачається, що  на момент підписання відповідачем анкети заяви відсоткова ставка за користування кредитом становила 22,80 % річних. Однак в розрахунку заборгованості наданої позивачем вбачається, що процентна ставка за користування кредитом неодноразово збільшувалась баком, а саме з 01.01.2013 року -30% річних, з 01.09.20154 року-до 34,80%, з 01.04.2015 року-43,20 %, при цьому банком не надано належних та допустимих доказів, яким чином збільшувалась процентна ставка чи укладались додаткові угоди, а тому не підлягають стягненню проценти в заявленому розмірі, у зв`язку з їх недоведеністю.
Оскільки сторони по справі не обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові банку в частині стягнення на його користь з відповідача заборгованості за процентами, пені та штрафів.
Із згаданого розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 18.03.2018 заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту становить 3692,60 грн, що і не заперечувалось відповідачем, тому з огляду на те, що відповідач фактично отримав та використовував кошти, надані банком на кредитну картку, але не повернув їх, місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь банку 1100,92 грн заборгованості за тілом кредиту (3692,60 грн - 2591, 68 грн стягнуті ДВС в ході виконання виконавчого листа виданого Нововолинським міським судом від 15 червня 2018 року), що є фактично отриманою відповідачем сумою кредитних коштів, яка на час розгляду справи не повернута.  
Отже, висновок суду про наявність підстав для часткового задоволення позову узгоджується з наведеними нормами матеріального права, правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 342/180/17, а також із встановленими у даній справі обставинами, тому перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене місцевим судом рішення про часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» відповідає вимогам закону.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно звільнив відповідача від відповідальності щодо погашення складової заборгованості, а саме заборгованості за процентами, а також безпідставно відмовив у стягненні пені та штрафів – відхиляються апеляційним судом, оскільки можливість нарахування банком відсотків та штрафних санкція позивачем належними та допустимими доказами не підтверджені.
Крім того, як уже було зазначено, банком не надано доказів, що Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Тарифи банку та згадана довідка про умови кредитування з використанням кредитки, якими як вказує банк передбачено розміри  процентів та штрафних санкцій, є частиною кредитного договору, укладеного між сторонами 22 жовтня 2007 року шляхом підписання анкети-заяви, у зв`язку з чим суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог банку в цій частині.
Приєднана позивачем до апеляційної скарги виписка по особовому рахунку ОСОБА_1 не є підтвердженням того, що рух коштів, який здійснювався з 03 лютого 2015 року, це був рух по коштах саме за договором б/н від 22 жовтня 2007 року.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються лише судом у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що є об`єктивно не залежними від нього ( ч. 3 ст.367 УЦПК України).
В силу вимог частини 3 ст. 367 ЦПК України виписка по рахунку, яка була додана до апеляційної скарги не може бути прийнята, як доказ заборгованості апеляційним судом.
Доводи апеляційної скарги про підставність позовних вимог є власним тлумаченням встановлених обставин справи, були предметом дослідження суду першої інстанції і їм суд в сукупності з іншими доказами по справі дав правильну юридичну оцінку.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність ухваленого рішення, в оскаржуваній частині, не впливають.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення, в оскаржуваній частині, та відсутність підстав для його скасування.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у даній справі є 3 березня 2020 року, тобто дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 268 ч.ч. 4, 5, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд
                                         У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.
Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 09 грудня 2019 року в даній справі, в оскаржуваній частині, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: