ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/5500/19                                                         Суддя (судді) першої інстанції: Головенко О.Д.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  08 квітня 2020 року                                                                                  м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача                    Глущенко Я.Б., 
суддів                                                            Мельничука В.П., Чаку Є.В.,
секретаря                                                  Суркової Д.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним та скасування рішення, за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_2 ) звернувся у суд з позовом до Міністерства оборони України (далі – відповідач, апелянт, МО України) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Київський обласний військовий комісаріат, про визнання протиправним та скасування рішення. 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що має право на нарахування та виплату одноразової грошової допомоги на підставі поданих ним документів, проте відповідач відмовив у цьому. 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 грудня2019 року позов задоволено. 
Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відмова в призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби є законною, оскільки нормативно-правовими актами, які регулюють дані відносини, передбачено, що у разі зміни групи інвалідності доплата до одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а позивачу часткову втрату працездатності на ІІ групу інвалідності змінено в понад дворічний термін. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження згідно пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду – скасуванню, з таких підстав.
Судом установлено, що позивач брав участь в антитерористичній операції у період з 22 травня 2014 року по 08 серпня 2014 року.
Під час виконання службово-бойових завдань позивач отримав мінно-вибухову травму. 
Відповідно до довідки від 01 квітня 2015 року та протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, травма отримана позивачем, пов`язана із захистом Батьківщини та позивачу встановлено 15% втрати професійної працездатності.
Згідно довідки МСЕК від 08 травня 2019 року під час первинного огляду позивача з 07 травня 2019 року визнано інвалідом ІІ групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини. 
З метою вирішення питання про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням ІІ групи інвалідності, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, позивач звернувся з заявою та пакетом документів до третьої особи, які були надіслані до відповідача.
Розглянувши ці документи, відповідач рішенням, оформленим Протоколом засідання комісії №82 від 21 червня 2019 року, відмовив у призначені одноразової грошової допомоги з тих підстав, що ІІ групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності. 
Уважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та правомірності, оскільки норма, закріплена у частині 4 статті 17 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ у редакції з 01 січня 2017 року, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. 
Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, з наступних підстав.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України  встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Ключовим правовим питанням у справі є правильність застосування до спірних правовідносин абзаца 2 пункта 4 статті 163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин    (далі – Закон України №2011-XII) та пункта 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 грудня 2013 року №975  (далі – Порядок № 975).
Відповідно до абзаца 3 пункта 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності – є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Довідка МСЕК, якою первинно позивачу встановлено ступень втрати працездатності, складена 01 квітня 2015 року. Отже до цих правовідносин застосовується законодавство, що діяло станом на цю дату.
Відповідно до пункта другого статті 16 Закону України №2011-ХІІ  (у редакції, чинній станом на 01 квітня 2015 року) одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності (пункт 7).
Відповідно до пункта 2 статті 162 Закону України №2011-ХІІ  (у редакції, чинній станом на 01 квітня 2015 року) одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5 - 9 пункта 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 4 статті 163 Закону України №2011-ХІІ, який набрав чинності з 01 січня 2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Положення цієї норми застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01 січня 2014 року.
Згодом, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2017року, пункт 4 статті 163 Закону України №2011-ХІІ  доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».
Обидві ці норми пункта 4 статті 163 Закону України №2011-ХІІ (абзац 1 і 2) передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, двома роками, який обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності.
Суд звертає увагу, що на час первинного встановлення позивачу ступеня втрати працездатності – 01 квітня 2015 року – правова норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, вже діяла.
З аналізу наведених норм Закону України №2011-ХІІ  та Порядку №975 вбачається, що законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, проте при виникненні цих підстав протягом двох років з моменту їх первинного встановлення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 26 серпня 2019 року у справі № 826/7472/18, від 21 серпня 2019 року у справі № 806/2187/18.
З матеріалів справи вбачається, що друга група інвалідності встановлена позивачу з 08 травня 2019 року, тобто після спливу дворічного терміну з моменту встановлення йому втрати працездатності – 01 квітня 2015 року, що виключає підстави для отримання грошової допомоги в більшому розмірі.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову. 
Відповідно до пункта 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального права, що стало підставою для неправильного вирішення справи. 
Керуючись статтями 33, 34, 243, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року скасувати.
У задоволенні позову  ОСОБА_1  відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                            Я.Б. Глущенко

Судді                                                                                 В.П. Мельничук

                                                                                          Є.В. Чаку