ПОСТАНОВА
Іменем України

03 квітня 2020 року 
Київ
справа №812/1221/17
адміністративне провадження №К/9901/48070/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Пасічник С.С.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Юрченко В.П., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області на постанови Луганського окружного адміністративного суду від 30.11.2017 (суддя Секірська А.Г.) та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 13.03.2018 (головуючий суддя Гайдар А.В., судді: Арабей Т.Г., Василенко Л.А.) у справі №812/1221/17 за позовом Приватного підприємства "Айленд" до Головного управління ДФС у Луганській області  про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення - рішення,

УСТАНОВИВ:

В серпні 2017 року Приватне підприємство «Айленд» (далі - позивач, Підприємство) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у Луганській області (далі - відповідач, податковий орган) про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення - рішення від 13.06.2017 № 0003511203, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 477311,00грн., з яких 381849,57грн. за основним платежем та 95462,39грн. за штрафними фінансовими санкціями.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилалось на те, що питання своєчасності нарахування та сплати податків і зборів не можуть бути предметом камеральної перевірки й досліджуються лише в рамках перевірки документальної. Крім того, зазначає, що розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, наведений в акті камеральної перевірки, містить істотні порушення норм матеріального права. 
Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 30.11.2017, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 13.03.2018, позов задоволено; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення від 13.06.2017 № 0003511203. 
Ухвалюючи рішення, суди виходили з того, що, визначивши Підприємству під час проведення камеральної перевірки у травні 2017року суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2015, 2016, 2017 роки, відповідач вийшов за межі предмету такої перевірки, а відтак прийняв за її результатами протиправне податкове повідомлення-рішення.
Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
У доводах касаційної скарги зазначає, що відповідно до Методичних рекомендацій щодо організації та проведення камеральних перевірок податкової звітності платників податків, крім перевірок податкової декларації про майновий стан і доходи та податкової декларації платника єдиного податку-фізичної особи-підприємця, затвердженими наказом Міністерства доходів і зборів України від 14.06.2013 №165, з метою виявлення та упередження можливих порушень податкового законодавства при камеральній перевірці проводиться, зокрема, перевірка правильності визначення річної суми податку, що підлягає сплаті за даними платника у податковій декларації, а відтак, у даній ситуації, підстави для проведення документальної перевірки відсутні, оскільки всі необхідні дані відображені в електронних базах податкового органу.  
Підприємство у письмових запереченнях на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечило, вважаючи їх безпідставними, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій, які просить залишити без змін, - обґрунтованими та законними.
Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд вказує на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено камеральну перевірку Підприємства з питань правильності нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2015, 2016, 2017 роки та своєчасності подання податкової звітності з цього податку, за результатами якої складено акт від 29.05.2017 № 314/12-32-12-03/32418971, яким встановлено     неподання податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2015, 2016, 2017 роки та заниження податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2015, 2016 роки, 1 квартал 2017 року всього на 381 849,57 грн., у тому числі за 2015 рік на 81975,92 грн., за 2016 рік на 261 866,85 грн., за 1 квартал 2017 року на 38006,80 грн.
На підставі акту перевірки прийнято оскаржене податкове повідомлення-рішення.
В аспекті заявлених вимог, з огляду на фактичні обставини, установлені судами, Верховний Суд дійшов висновку про таке. 
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (далі - ПК України, в редакції, чинній на час проведення перевірки) встановлено право контролюючих органів проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно із пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.
З 01.01.2017 підпункт 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України доповнено абзацом другим згідно із Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» №1797-VIII від 21.12.2016 (далі - Закон №1797-VIII ) наступного змісту: «предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах».
Таким чином, Законом №1797-VIII до переліку питань, які можуть бути предметом камеральної перевірки, віднесено і своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання.
Разом з тим, підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені ПК України. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою (пункт 54.1 статті 54 ПК України).
З досліджених судами попередніх інстанцій обставин у даній справі вбачається, що під час проведення камеральної перевірки встановлено, що декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2015, 2016, 2017 роки Підприємством не подавалися, а відтак, податкові зобов`язання, самостійно нараховані податковим органом з такого податку, не можуть вважатися узгодженими. 
Враховуючи викладене, обґрунтованими є висновки судів попередніх інстанцій, що камеральна перевірка в частині дослідження питання щодо своєчасності нарахування і сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, проведена всупереч положенням статті 75 ПК України, а відображенні в акті перевірки відомості, не можуть братись до уваги, оскільки вони одержані контролюючим органом з порушенням встановленого податковим законодавством порядку, що свідчить про протиправність оскарженого податкового повідомлення-рішення.  
Доводи ж касаційної скарги не спростовують мотивів, покладених судами в основу оскаржуваних рішень, а фактично зводяться лише до переоцінки встановлених судами обставин справи, що, в свою чергу, не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції.
Відповідно до частин 1 та 4 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 327, 341, 345, 349, 350, 355 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області залишити без задоволення, а постанови Луганського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року та Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2018 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник
І.А. Васильєва 
 В.П. Юрченко ,
Судді Верховного Суду