П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

15 квітня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/5925/19	
Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:  
              Головуючого:              Градовського Ю.М.
              суддів:                          Крусяна А.В., 
                                                   Яковлєва О.В.                          
          розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:
          У жовтні 2019р. ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до ВЧ НОМЕР_1 , в якому просив: 
          - визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 стосовно несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 ;
          - визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку по день фактичного розрахунку, з 23.09.2017р. по 30.08.2019р., у розмірі 165 775,86грн.;
          - зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку по день фактичного розрахунку, з 23.09.2017р. по 30.08.2019р., у розмірі 165 775,86грн..
          В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що наказом командира ВЧ НОМЕР_1 за №188 від 22.09.2017р. ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас та 23.09.2017р. виключено зі списків ВЧ НОМЕР_1 та знято з усіх видів забезпечення.
          На день звільнення позивачу не було виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 1.01.2016р. по 23.09.2017р., у зв`язку із чим він звернувся в суд із відповідним позовом.
          Так, рішенням Одеського окружного адміністративного суду  від 24.01.2019р., яке залишено без змін Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду 12.06.2019р. по справі за №420/5908/18, визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_2 з не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 1.01.2016р. по 23.09.2017р.. 
           30.08.2019р. ВЧ НОМЕР_1 здійснила нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 1.01.2016р. по 23.09.2017р..
          У зв`язку із затримкою розрахунку грошовим забезпеченням під час звільнення, 3.09.2019р. ОСОБА_1 звернувся із заявою до командира ВЧ НОМЕР_1 про нарахування та виплату позивачу середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
          Листом ВЧ НОМЕР_1 за №1826 від 2.10.2019р. позивачу відмовлено у задоволенні вимог його звернення.
          Позивач вважає зазначену відмову протиправною, незаконною та такою, що підлягає скасування, оскільки індексація заробітної плати є складовою частиною заробітної плати та відноситься до додаткової заробітної плати, а відповідач своєю бездіяльністю вчинив протиправні дії щодо несвоєчасного розрахунку, чим порушив права ОСОБА_1 на заробітну плату.
Посилаючись на вказані обставини просив позов задовольнити.
          Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
          В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить у задоволені апеляційної скарги відмовити.
Сторони були сповіщені про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, проте, позивачем подано клопотання про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження. Військової частиною подано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.
Розглянувши клопотання сторін по справі, судова колегія вважає за можливе розглянути дану справу в порядку письмового провадження. 
З урахуванням належного сповіщення сторін, судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла до висновку про  залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст.117 КЗпП України, оскільки при нарахуванні і виплаті позивачу належних при звільненні сум був відсутній спір щодо їх розміру.
Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що наказом командира в/ч НОМЕР_1 за №188 від 22.09.2017р. ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.01.2019р. по справі за №420/5908/18, яке набрало законної сили згідно постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2019р., визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 1.01.2016р. по 23.09.2017р., та зобов`язано нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за вказаний період.
Нарахована на виконання рішення суду індексація грошового забезпечення за період з січня 2016р. по вересень 2017р. у розмірі 28  430,79грн. була виплачена 30.08.2019р. в сумі 28  004,33грн..
У вересні 2019р. ОСОБА_1 звернувся із заявою до в/ч НОМЕР_1 , в якій просив нарахувати та виплатити йому середнє грошове забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме з 26.06.2018р. по 30.08.2019р..
Проте, військова частина своїм листом за №1826 від 2.10.2019р. фактично відмовила у задоволені заяви ОСОБА_1 , що зумовила останнього звернутися в суд із даним позовом.
Перевіряючи правомірність та законність дій в/ч НОМЕР_1 , з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх протиправність та бездіяльність, судова колегія виходить з наступного.
Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оскаржувану ним суму.
Згідно із ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Положеннями ч.2 цієї статті Кодексу встановлено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Слід зазначити, що закріплені у ст.116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999р. за №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
У разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.
Не можна вважати спором про розмір сум, належних до виплати при звільненні, спір про відрахування із заробітної плати (на відшкодування матеріальної шкоди, на повернення авансу тощо), оскільки він вирішується в іншому встановленому для нього порядку.
Аналізуючи вищевказане, судова колегія зазначає, що підставою для виплати передбаченого ст.117 КЗпП України відшкодування відповідно до частини першої цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільненні; відсутність спору щодо їх розміру; невиплата нарахованих сум в день звільнення.
Підставою для виплати передбаченого ст.117 КЗпП України відшкодування відповідно до частини 2 цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; незгода працівника з нарахованими/ненарахованими сумами, що стало підставою для виникнення трудового спору, який вирішився на користь працівника.
При цьому, незгода працівника з розміром належних до виплати при звільненні сум повинна мати активні прояви шляхом звернення до роботодавця або безпосередньо до суду. Це звернення повинно бути здійснене відразу після виплати цих сум чи ознайомленні з їхнім розміром або принаймні у достатньо стислі строки. Такі дії будуть свідчити про наявність спору щодо розміру належних йому сум при звільненні.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, що здійснений військовою частиною розрахунок і виплата належних позивачу сум при звільненні, що відбулося у вересні 2017р., останнім не оскаржувалася. Із заявою щодо виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 звернувся до в/ч НОМЕР_1 лише у жовтні 2018р., а до суду у листопаді 2018р.. 
Отже, наведене свідчить, що спір щодо не нарахованої та невиплаченої індексації виник більш ніж через рік після звільнення позивача.
Таким чином, оскільки при нарахуванні і виплаті позивачу належних при звільненні сум був відсутній спір щодо їх розміру, то апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст.117 КЗпП України відсутні.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 4.12.2019р. по справі за №825/742/16 і суд не вбачає підстав відступати від них.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті. 
За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.310, 315, 316, 321, 325 КАС України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019р. – залишити без змін.
          Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий:                                                                                Ю.М.Градовський

Судді:                                                                                          А.В.Крусян

                                                                                                    О.В.Яковлєв