ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Постанова
Іменем України
06 травня 2020 року м. Херсон
справа № 648/2578/19
провадження № 22-ц/819/841/20
Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:
головуючого - Радченка С.В.,
суддів:  Вейтас І.В., Кузнєцової О.А.,
секретар Шибінська А.Л.
учасники справи:
представник заявника - ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  Управління державної міграційної служби України в Херсонській області на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 02 березня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Рибас А.В., у справі за заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України в Херсонській області, про встановлення факту постійного проживання на території України,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції
У серпні 2019 року представник заявника звернувся до суду із зазначеною заявою. В обгрунтування заяви зазначив, що мати заявника -    ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 прибула з м.Чинза Ташкентської області до с.Кірове, Білозерського району, Херсонської області 06 листопада 1991 року, де постійно проживала по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 . На теперішній час у заявника виникла необхідність у набутті громадянства України, в зв`язку з чим, 09.08.2019 року вона звернулася до Білозерського районного сектору Управління ДМС України в Херсонській області для отримання громадянства України, проте заявнику було відмовлено та роз`яснено, що вона має підстави для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням на підставі частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України», як особа один з батьків якої постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», за умови документального підтвердження факту постійного проживання матері на території України. Посилаючись на наведене, просив встановити факт постійного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на території України станом на 13 листопада 1991 року.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 02 березня 2020 року заяву задоволено. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на території України станом на 13 листопада 1991 року.

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву, виходив із того, що заявник підтвердив належними доказами факт постійного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на території України станом на 13 листопада 1991 року, а встановлення зазначеного факту є необхідним для реалізації права заявника на звернення до уповноважених державних органів, до компетенції яких законом віднесено розгляд питань щодо набуття громадянства України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

 Не погоджуючись з рішенням суду УДМС України в Херсонській області подало апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні заяви, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального законодавства. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції належним чином не дослідив обставини по справі та не звернув уваги на те, що встановлення заявленого факту не породжує юридичних наслідків для заявниці.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

Заперечень на апеляційну скаргу від учасників справи не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 08.04.1932 року, виданого Відділом РАЦС Чиназького району Ташкентської області, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 являються батьками заявниці - ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 22.10.1991 року було укладено шлюб з ОСОБА_8 та прізвище ОСОБА_6 змінено на « ОСОБА_9 », відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 виданого 22.10.1991 року відділом РАЦС Кіровського району м.Ташкент Узбецької РСР. 

Крім того, судом встановлено, що 06.02.2001 року Муромцевським відділом реєстрації ЗАГС Адміністрації Омской області, зареєстровано шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , актовий запис №14. Після реєстрації шлюбу прізвище заявника змінено на « ОСОБА_11 ». Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданим Муромцевським відділом реєстрації ЗАГС Адміністрації Омской області.

Згідно довідки виданої 09.08.2019 року Правдинською сільською радою Білозерського району Херсонської області за №02-36/271, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_4 , виданого 23.11.1991 року на підставі паспорта громадянина колишнього СРСР серії НОМЕР_5 , виданого Чиназьким РВ Ташкентської області 09.06.1982 року), прибула в с.Кірове Білозерського району Херсонської області та проживала по АДРЕСА_1 з 06 . листопада 1991 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Кірове Білозерського району Херсонської області, померла мати заявниці - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 , виданим 08.05.1995 року Правдинською сільською радою Білозерського району Херсонської області.
З листа Білозерського районного сектору Управління ДМС України в Херсонській області від 09.08.2019 року вбачається, що для подальшого вирішення питання щодо отримання громадянства України ОСОБА_2 необхідно надати до Білозерського районного сектору Управління ДМС України в Херсонській області документальне підтвердження факту постійного проживання її матері на території України до 24.08.1991 року , згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України».

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що  підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Факти, що мають юридичне значення - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду у порядку окремого провадження, зокрема, за умови, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав фізичних та юридичних осіб.
Тобто, суд встановлює не будь-які юридичні факти, а тільки такі, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.
Згідно п.2 ст.3 цього Закону громадянами України є особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України»(13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.
Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215 (далі, Порядок) встановлення належності до громадянства України стосується, зокрема, громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року.
Відповідно до п. 9 Порядку № 2001/215 для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України» особа, яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи га про те, що за станом на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту паоживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року.
З матеріалів справи вбачається та проведеними УДМС перевірками встановлено, що  09.08.2019 ОСОБА_2 , громадянка Російської Федерації, паспорт № НОМЕР_7 , виданий Радянським УВС Радянського адміністративного округу міста Омськ від 15.06.2005 (паспорт громадянина Російської Федерації для виїзду за кордон № НОМЕР_8 , виданий МВД 0960 від 18.07.2019) зверталася до Білозерського РВ УДМС України в Херсонській області (далі - Білозерський РВ УДМС) з питанням набуття громадянства України відповідно до ст. 8 Закону України «Про громадянство України».
За результатами розгляду звернення ОСОБА_2 Білозерським РВ УДМС надано лист-відповідь від 09.08.2019 року № 6514-569/6514-19 з інформацією про те, що заявниця має право набути громадянство України за територіальним походженням, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» за умови документального підтвердження факту постійного проживання її матері ОСОБА_3 на території України до 24 серпня 1991 року .
Відповідно до ч. 1ст. 8 Закону України «Про громадянство України», особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.
Однак, як вбачається з матеріалів справи, представник ОСОБА_2 просив суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_4 на території України станом на 13 листопада 1991 року, посилаючись при цьому на лист-відповідь Білозерського РВ УДМС як на підставу задоволення своїх вимог. 
Таким чином, суд першої інстанції не вірно застосував норми матеріального права, не з`ясував та не встановив правову природу та відмінність між юридичними фактами проживання особи на території України станом на 13 листопада 1991 року, що регюлюється ст. З Закону України «Про громадянство України» та до 24 серпня 1991 року, що визначено ст. 8 Закону України «Про громадянство України», а також які саме юридичні наслідки тягне за собою встановлення таких фактів.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник УДМС України в Херсонській області звертав увагу суду першої інстанції, що заявлені вимоги про встановлення факту проживання ОСОБА_3 на території України станом на 13 листопада 1991 року є помилковими та такими, що суперечать вимогам законодавства, оскільки заявниця з таким рішенням суду не зможе документуватися паспортом громадянина України.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції постановляючи рішення не врахував доречні та важливі аргументи представника УДМС України в Херсонській області з приводу того, що ОСОБА_2 не має жодних правових підстав для документування паспортом громадянина України на підставі ст. З Закону України «Про громадянство України», а отже встановлення факту постійного проживання на території України її матері, ОСОБА_4 , є апріорі недоцільним, а рішення таким, що суперечить висновкам викладеним у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян).

Обґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції встановив такий юридичний факт, який у даному випадку не має жодного юридичного значення для ОСОБА_2 та не надасть їй можливість документуватися паспортом громадянина України, та помилковість посилання суду першої інстанції на ту обставину, що оскаржуване рішення є нібито необхідним для реалізації права заявника на звернення до уповноважених державних органів, до компетенції яких законом віднесено питання щодо набуття громадянства України. 

Враховуючи ту обставину, що встановлення факту проживання матері заявниці на території України станом на 13.11.1991 року не породжує будь-яких юридичних наслідків, оскільки Закон України «Про громадянство України» не передбачає підстави набуття громадянства України за територіальним походженням за умови проживання на території України близьких осіб зацікавленої особи станом саме на 13.11.1991 року, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково не прийняв до уваги заперечення відповідача та дійшов до неправильного висновку щодо можливості задоволення заяви.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовити.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Управління державної міграційної служби України в Херсонській областізадовольнити.
Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 02 березня 2020 року скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні заяви. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 07 травня 2020 року.

Головуючий С.В. Радченко

Судді І.В. Вейтас

О.А. Кузнєцова