УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАНИ
21 травня 2020 року
м. Київ
справа № 335/3588/20
провадження № 51-2407 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 04 травня 2020 року, 
встановив:
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 29 квітня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання заступника начальника ВР ЗСТ СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні №42018080000000236 від 25 червня за частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 04 травня 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 29 квітня 2020 року.
У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_4 , не погоджується з ухвалою  Запорізького апеляційного суду від 04 травня 2020 року, просить її скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність оскаржуваного судового рішення загальним засадам кримінального провадження, положенням Конституції України, якими забезпечується право на апеляційне оскарження. 
В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на постанову Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 12 жовтня 2017 року по справі №5-142кс(15)17, відповідно до висновку якої у разі постановлення слідчим суддею ухвали, що не передбачена кримінальними процесуальними нормами, до яких відсилають положення частини 3 статті 309 Кримінального процесуального кодексу України (далі–КПК), суд апеляційної інстанції не вправі відмовити у перевірці її законності, посилаючись на приписи частини 4 статті 399 КПК. Право на апеляційне оскарження такого судового рішення підлягає забезпеченню на підставі пункту 17 частини 1 статті 7 та частини 1 статті 24 КПК, які його гарантують, з огляду на положення частини 6 статті 9 КПК, яка встановлює, що у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною 1 статті 7 КПК.
Перевіривши доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
Згідно із положеннями частини 3 статті 392 КПК, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом. Перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування визначено у частині 1 та частині 2 статті 309 КПК. За приписами частини 3 статті 309 КПК, скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Відповідно до частини 9 статті 295 -1 КПК ухвала слідчого судді, прийнята за результатами розгляду клопотання про продовження строку досудового розслідування оскарженню не підлягає. Так, згідно з положеннями частини 4 статті 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Отже, суддя апеляційного суду обґрунтовано дійшов висновку, що ухвала слідчого судді про відмову у продовженні строку досудового розслідування не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, а тому діяв відповідно до положень частини 4 статті 399 КПК та прийняв законне, обґрунтоване, належно вмотивоване судове рішення, з яким погоджується і колегія суддів касаційної інстанції. 
Щодо доводів прокурора ОСОБА_4 про те, що, відмовивши у відкритті апеляційного провадження з цих підстав, апеляційний суд залишив поза увагою загальні засади кримінального провадження, положення Конституції України, якими забезпечується право на апеляційне оскарження, то вони не ґрунтуються на законі.
За змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, та не суперечать вимозі імперативності.
Відмова апеляційного суду у відкритті апеляційного провадження у зв`язку із оскарженням рішення слідчого судді, окреме оскарження якого законом не передбачене, не є свідченням порушення конституційних прав на апеляційний перегляд справи, як про це йдеться в касаційній скарзі.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (Рішення у справі "Скорик проти України" від 08 січня 2008 року).
Окрім цього, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання прокурора на постанову Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 12 жовтня 2017 року по справі №5-142кс(15)17, оскільки зазначене судове рішення стосується відмови апеляційного суду у відкритті апеляційного провадження на ухвалу слідчого судді про скасування постанови прокурора про відмову в задоволенні клопотання захисника про закриття кримінального провадження. Кримінальне процесуальне законодавство дійсно не містить норм щодо апеляційного оскарження зазначеного виду судових рішень, на відміну від ухвали слідчого судді, оскаржуваної прокурором до Запорізького апеляційного суду, неможливість апеляційного оскарження якої прямо визначена у законі.
За таких обставин, наявність визначених у кримінальному процесуальному законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням, не є тотожною обмеженню в доступі до правосуддя і порушенням конституційних прав, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 04 травня 2020 року.
Ухвала Суду остаточна й оскарженню не підлягає.
Судді: 
ОСОБА_1 	ОСОБА_2 	ОСОБА_3