Постанова
Іменем України
 
10 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 233/4787/18
провадження № 61-12634св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Сімоненко В. М., 
суддів: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Мартєва С. Ю.,                             Штелик С. П.,
 
учасники справи:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Есаймент» (правонаступник публічного акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку»),
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 22 лютого 2019 року в складі судді Чернобой А. О. та постанову Донецького апеляційного суду від 11 червня 2019 року в складі колегії суддів: Папоян В. В., Біляєвої О. М., Будулуци М. С., 
 
ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2018 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк Розвитку» (далі - ПАТ «ВБР», банк), в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВБР» Міхна С. С. звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області                                                                             від 17 вересня 2018 року цивільну справу за позовом ПАТ «Всеукраїнський банк Розвитку», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВБР» Міхна С. С. до ОСОБА_1 ,                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором передано на розгляд до Краматорського міського суду Донецької області.
Позовна заява, мотивована тим, що 13 березня 2013 року між ПАТ «ВБР» та ОСОБА_1 , був укладений договір кредиту № IKIPG3.90129.003, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 243 000, 00 грн на придбання квартири, зі сплатою 18 % річних, зі сплатою в розмірі та порядку, згідно графіку погашення кредиту та кінцевим строком погашення заборгованості не пізніше 12 березня 2023 року. Банк свої зобов`язання за кредитом виконав у повному обсязі.
13 березня 2013 року в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено окремі договори поруки № РХ029031.54763.005 та РХ029031.54763.001, відповідно до яких поручителі поручаються перед кредитором за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором.
13 березня 2013 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого, у випадку невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки, шляхом його реалізації у спосіб, визначений цим договором та чинним законодавством. Відповідно до умов договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності.
У добровільному порядку ОСОБА_1 не виконує зобов`язання за договором, через що станом на 02 серпня 2018 року утворилась заборгованість в сумі                          417 235,84 грн, з яких: поточна заборгованість по сплаті кредиту становить -                 229 505,23 грн; поточна заборгованість за кредитом - 164 144,06 грн; прострочена заборгованість по кредиту - 63 413,61 грн; поточна заборгованість за процентами по кредиту - 2 635,82 грн; прострочена заборгованість за процентами по                    кредиту - 163 714,35 грн; поточна заборгованість за комісією по кредиту -                    486 грн; прострочена заборгованість за комісією по кредиту - 22 842,00 грн.
 
У зв`язку з зазначеними обставинами позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № IKIPG3.90129.003 від 13 березня                 2008 року в розмірі 417 235,84 грн та понесені позивачем судові витрати за подання позовної заяви.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 22 лютого                            2019 року, з урахуванням ухвали суду від 25 березня 2019 року  про виправлення описки, позовні вимоги ПАТ «ВБР», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВБР» Міхна С. С. задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВБР» суму заборгованості за кредитним договором                                                  № IKIPG3.90129.003 від 13 березня 2013 року у розмірі 417 235,84 грн. 
 
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь                   ПАТ «ВБР» судовий збір у розмірі по 2086,17 грн з кожного.
 
Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що боржником порушено зобов`язання по поверненню грошових коштів, тому у позивача виникло право вимагати стягнення з боржника та поручителів заборгованості за основним зобов`язанням та відсотками. Судом не взято до уваги доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що банк пропустив строк звернення до суду з даним позовом у зв`язку з тим, що строк виконання основного зобов`язання настав в березні 2014 року та банк протягом шести місяців з цієї дати мав право пред`явити вимогу до поручителя, однак не пред`явив. Судом зазначено, що відповідно до пункту 14 договору порука за цим договором припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну виконання основного зобов`язання, у зв`язку з цим, доводи відповідача не відповідає умовам кредитного договору та договору поруки, нормам чинного законодавства, оскільки строк настання основного зобов`язання встановлений кредитним договором.
 
Постановою Донецького апеляційного суду від 11 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
 
Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 22 лютого 2019 року в частині стягнення комісії за користування кредитом скасовано.
 
У задоволенні позовних вимог ПАТ «ВБР» в частині стягнення заборгованості за комісією відмовлено.
 
Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 22 лютого 2019 року в частині стягнення заборгованості за кредитом та розподілу судових витрат змінено, виклавши другий - п`ятий абзаци резолютивної частини рішення у наступній редакції:
 
«Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у солідарному порядку на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованість за кредитним договором                  № IKIPG3.90129.003 від 13 березня 2013 року у сумі 393 907,84 грн, що складається з поточної заборгованість за кредитом у сумі 164 144,06 грн; простроченої заборгованості по кредиту у сумі 63 413,61 грн; поточної заборгованості за процентами по кредиту у сумі 2 635,82 грн; простроченої заборгованості за процентами по кредиту у сумі 163 714,35 грн.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у солідарному порядку на користь ПАТ «ВБР» заборгованість за кредитним договором № IKIPG3.90129.003 від 13 березня 2013 року у сумі 393 907,84  грн, що складається з поточної заборгованість за кредитом у сумі 164 144,06 грн; простроченої заборгованості по кредиту у сумі 63 413,61 грн; поточної заборгованості за процентами по кредиту у сумі 2 635,82 грн; простроченої заборгованості за процентами по кредиту у сумі 163 714,35 грн.
 
Вирішено питання судових витрат.
 
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення комісії за користування кредитом та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «ВБР» в даній частині, апеляційний суд виходив з того, що суд не врахував, статті 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, та те, що споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, оскільки такі умови є несправедливими.
 
Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення заявлених вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту і за процентами за користування кредитом у солідарному порядку з боржника та обох поручителів, апеляційний суд виходив з того, що кредитор має право пред`явити вимогу до кожного з поручителів на підставі окремого договору, відповідно до яких кожен із поручителів відповідає перед кредитором разом із боржником як солідарні боржники. Однак, суд першої інстанції, покладаючи на всіх відповідачів солідарну відповідальність, не врахував та не звернув увагу на той факт, що на виконання одного й того самого зобов`язання були укладені самостійні договори поруки.
 
Залишаючи рішення суду першої інстанції в іншій частині без змін, апеляційний суд зазначив, що задовольняючі позовні вимоги суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що боржником порушено зобов`язання по поверненню грошових коштів, тому у позивача виникло право вимагати стягнення з боржника та поручителів заборгованості за основним зобов`язанням та відсотками, а доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
09 липня 2019 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 22 лютого 2019 року  та постанову Донецького апеляційного суду від 11 червня 2019 року в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 , та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 у повному обсязі, посилаючись на порушення судами норм процесуалього права та неправильного застосування норм матеріального права
 
Аргументи касаційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_2 ніколи не укладав та не підписував договір поруки, та не поручався за виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 . Судами було проігноровано клопотання заявника про витребування договорів кредиту, іпотеки та поруки. 
 
Крім того, апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції, на вказані порушення уваги не звернув, не надав належної оцінки доводам відповідача ОСОБА_2 , щодо того, що він договір поруки не підписував, за фактом підроблення підпису відкрито кримінальне провадження та внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Крім того, апеляційним судом безпідставно відхилено клопотання про витребування доказів по справі, а саме оригіналу договору поруки та безпідставно відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні клопотання про призначення судової криміналістичної (почеркознавчої) експертизи, чим порушено норми статті 264 ЦПК України. Суд визвав встановленими обставини, які є недоведені позивачем.
 
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не скористалися своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.
 
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Краматорського міського суду Донецької області. 
Зупинено  виконання  постанови  Донецького  апеляційного  суду  від  11  червня 2019 року до закінчення касаційного провадження.
 
У вересні 2019 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 червня 2020 року заяву представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Есаймент» - адвоката Борисенка Максима Олександровича про заміну сторони у справі правонаступником задоволено.
 
Замінено позивача у даній справі із ПАТ «ВБР» на його правонаступника - товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Есаймент».
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ТРЕТЬОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ 
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_2 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 22 лютого 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 11 червня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону                       від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
13 березня 2013 року між позивачем та ОСОБА_1 був укладений  кредитний договір № IKIPG3.90129.003, згідно якого позивач надав                           ОСОБА_1  кредит на придбання квартири у сумі 243 000,00 грн, строком до 12 березня 2023 року, зі сплатою 18 % річних. (Т. 1, а.с.15-17).
13 березня 2013 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № РХ029031.54763.005, відповідно до якого  поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати за виконання позичальником умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, відсотки по простроченій позиці (штраф, пеню) та інші платежі, передбачені кредитним договором. (п.п.1, 2 договору). Порука припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. (п.14 договору) (Т. 1, а.с 13).  
Також 13 березня 2013 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір поруки № РХ029031.54763.001, якій містить аналогічні умови (Т. 1, а.с 14).
13 березня 2013 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки                        № ZXR019521.90129.004 від 13 березня 2013 року.
Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22 грудня 2015 року № 234 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВБР» з                    23 грудня 2015 року та з 22 грудня 2017 року уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВБР» призначено Міхна С. С .
Рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від                               03 листопада 2016 року № 2343, продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВБР» на два роки, з 25 грудня 2017 року по 24 грудня 2019 року включно.
Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, видав позичальнику грошові кошти в сумі 243 000,00 грн, проте боржником порушено умови погашення кредиту внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом. Розмір заборгованості відповідно до довідки - розрахунку станом на 02 серпня                           2018 року становить 417 235,84 грн, та складається з наступного:                                               164 144,06 грн - поточна заборгованість за кредитом; 634 13,61 грн - прострочена  заборгованість по кредиту; 2 635,82 грн - поточна заборгованість за процентами по кредиту; 163 714,35 грн - прострочена заборгованість за процентами по кредиту; 486 грн - поточна заборгованість за комісією по кредиту; 22 842 грн - прострочена заборгованість за комісією по кредиту (Т 1, а.с. 26-69).
Позичальником не було оспорено факту укладення кредитного договору, отримання нею кредитних коштів та часткового виконання зобов`язання за цим договором.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.   
 
Згідно з частинами першою та другою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами  та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Частина перша статті 55 Конституції України гарантує кожному громадянину право на оскарження в суді рішень.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (№ 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня                 2010 року).
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилався на те, що договір поруки він не укладав і його не підписував, його підпис відрізняється від підпису, який міститься в договорі поруки, а також те, що він на момент укладення договору поруки проживав та працював в місті Донецьку, а в копії договору наданої позивачем вказано укладення договору у місті Сімферополі.
 
Згідно із вимогами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
 
Виходячи із характеру спірних правовідносин, у цій справі в першу чергу підлягала  встановленню обставина чи підписував відповідач ОСОБА_2 договір поруки, а без встановлення цих обставин, рішення не може вважатися законним та обґрунтованим.
 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
 
Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй                       сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).
 
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
 
З огляду на викладене, висновок апеляційного суду про те, що ОСОБА_2 не довів, що він договір поруки не підписував, є таким, що ґрунтується на припущеннях, оскільки лише експерт може надати відповідь на питання, чи належить підпис  поручителя, який вчинений у договорі поруки саме відповідачу у справі ОСОБА_2 , а без встановлення цих обставин, рішення не може вважатися законним та обґрунтованим.
 
Крім того, ОСОБА_2 звертався до суду, з клопотаннями про витребування оригіналів кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки, та призначення судової криміналістичної (почеркознавчої) експертизи, однак апеляційним судом було відмовлено в задоволенні заявлених клопотань, що підтверджується ухвалою Донецького апеляційного суду від 11 червня 2019 року.     
 
Отже, належним доказом у справі, який би підтвердив чи спростував факт підписання саме відповідачем ОСОБА_2 договору поруки, може бути висновок почеркознавчої експертизи.  
 
Відповідно до статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальної дії, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав,  передбачених цим Кодексом.
 
Отже, суд зобов`язаний забезпечити (організувати) дійсно змагальний процес, тобто створити особам, які беруть участь у справі, всі умови для реалізації ними своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов`язків. 
 
Тобто, враховуючи те, що відповідач заперечує факт підписання ним договору поруки, суд апеляційної інстанції повинний був задовольнити клопотання ОСОБА_2 про призначення почеркознавчої експертизи для вирішення питання відповідності його підпису у договорі поруки, і тільки після отримання відповідного висновку експерта або відмови від проведення почеркознавчої експертизи вирішувати питання про доведеність чи недоведенність вимог позову.
 
Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
 
Згідно із частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.   
 
Ураховуючи, що саме судом апеляційної інстанції допущені порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, судове рішення апеляційного суду в частині задоволення позову про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи та призначення у справі почеркознавчу експертизу, за результатами проведення якої або в разі відмови від її проведення, розглянути заявлені позивачем вимоги відповідно до норм чинного законодавства.
 
Також, при новому розгляді суду апеляційної інстанції необхідно звернути увагу, чи дотримано позивачем строк позовної давності при зверненні до суду з вимогами про стягнення заборгованості до поручителя ОСОБА_2 , оскільки останнім у відзиві, як на підставу заперечення проти задоволення позовних вимог, зокрема зазначав про порушення таких строків позивачем.
 
З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасована постанова Донецького апеляційного суду від 11 червня 2019 року в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
 
Постанову Донецького апеляційного суду від 11 червня 2019 року в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
В іншій частині постанову Донецького апеляційного суду від 11 червня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    В. М. Сімоненко
 
Судді:                                                                                                Є. В. Петров
 
А. А. Калараш
 
                                                                                                           С. Ю. Мартєв                                                                                                         
 
С. П. Штелик