ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2020 року                                                                                 Справа №  904/4759/19

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді Широбокової Л.П. (доповідач), 
суддів Орєшкіної Е.В., Подобєда І.М.    
         
секретар судового засідання: Грачов А.С., 

за участю представників сторін:
від позивача: Левченко В.А., довіреність №б/н  від 04.03.2020,  адвокат;
від відповідача: Слюта В.В., довіреність №06/03  від 20.03.2020,  адвокат;
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно-бізнес" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2020   у справі №904/4759/19 (суддя  Мельниченко І.Ф., повне рішення складено 27.01.2020)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно-бізнес", с. Вільне Дніпропетровської області 
до Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат",  м. Кривий Ріг Дніпропетровської області 
про визнання третейської угоди недійсною   
ВСТАНОВИВ:
1.          Стислий виклад позовних вимог та рішення суду 
1.1. В жовтні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Техно-бізнес» (надалі позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі відповідач) та просило визнати недійсною третейську угоду, викладену у вигляді третейського застереження у п. 8.2. договору підряду №483-52-10, укладеного 04.04.2013р. між ТОВ «Техно-бізнес»  та ПрАТ  «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат». 
1.2. Позовні вимоги обгрунтовувало тим, що третейська угода, строк дії якої не визначений законодавством або угодою сторін, діє до моменту закінчення строку позовної давності, та в зв`язку із спливом загального строку позовної давності третейська угода, що викладена в договорі у вигляді третейського застереження, є недійсною. 
1.3. У заяві про зміни до позовної заяви позивач зазначав, що в разі, якщо в третейській угоді зазначається конкретний третейський суд, то регламент цього суду розглядається як невід`ємна частина третейської угоди та повинен бути підписаною частиною договору. Однак, регламент Постійно діючого Регіонального третейського суду України при Асоціації «Регіональна правова група» не був частиною договору та не надавався позивачу для ознайомлення під час підписання договору. Засновники третейського суду, на який є посилання в третейському застереженні, це ті юридичні особи, що є представниками ПрАТ «Центральний ГЗК», тим самим було порушено рівність всіх учасників третейського розгляду.
1.4. Відповідач вимоги заперечував, посилаючись на те, що третейську угоду було погоджено між позивачем та відповідачем у вигляді третейського застереження на стадії укладання господарського договору №483-52-10 від 04.04.2013, форма та зміст третейського застереження передбачені п. 8.2. договору та відповідають приписам статей   2,   5,   12 Закону України «Про третейські суди»   і не суперечать вимогам законодавства, тому підстави для визнання третейської угоди недійсною відсутні. Вказував, що третейським судом розглядається справа на підставі цієї третейської угоди; третейське застереження є окремою угодою, включеною сторонами у договір, яка не містить жодних обмежень щодо строку її дії. Прямий наслідок автономності третейської угоди полягає в тому, що дійсність основного договору не впливає на дійсність третейської угоди. При цьому, третейське застереження зберігає юридичну силу, зокрема, і у випадку, коли основний договір був розірваний сторонами, та є чинними на сьогоднішній день.
1.5. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2020      у справі №904/4759/19 (суддя      Мельниченко І.Ф.) у задоволенні позову відмовлено.
Приймаючи рішення, суд виходив з того, що відстуні підстави, встановлені ст. 203, 215 ЦК України, для визнання третейської угоди недійсною.
2. Доводи та вимоги апеляційної скарги, відзив.
2.1. З даним рішенням не погодився позивач, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову.
Апеляційна скарга обгрунтована наступним:
- суд, приймаючи рішення, повинен керуватися принципами верховенства права та завданнями господарського судочинства з метою ефективного захисту порушеного права;
- суд не надав жодної правової оцінки доводам позивача, що при формуванні Постійно діючого Регіонального третейського суду України при Асоціації «Регіональна правова група» не були дотримані вимоги ст. 18 Закону України «Про третейські суди» щодо незаінтересованості третейських суддів у вирішенні спору, які є пов`язаними особами з відповідачем;
- третейське застереження порушує право позивача на незалежний та неупереджений захист і право вибору суду за підсудністю справи, що є порушенням ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»;
- суд порушив норми процесуального права та не надав оцінки всім доводам позивача та не вірно застосував положення ст. 203, 215 ЦК України.
2.2. Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.02.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно-бізнес" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2020   у справі №904/4759/19.
Розгляд апеляційної скарги, призначений у судовому засіданні з викликом сторін на 30.03.2020 о 10 год. 00 хв., не відбувся у зв`язку з вровадженням дії карантину, спричиненого поширенням на території України коронавірусу COVID-19, про що повідомлено сторін та складено інформаційну довідку.
2.3. Стаття 3 Конституції України   визначає життя і здоров`я людини найвищою соціальною цінністю в Україні.
Пунктом 11   Закону України №540-ІХ від 30.03.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", який набув чинності 02.04.2020,   розділ X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України   доповнено пунктом 4 такого змісту, зокрема, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені   статтею 306 Господарського процесуального кодексу України, судового розгляду справи продовжуються на строк дії такого карантину, а строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).
З урахуванням викладеного та беручи до уваги необхідність забезпечення права осіб на доступ до правосуддя, передбаченого   Конституцією України   і гарантованого   статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   1950 року (право на справедливий суд), та з метою забезпечення стабільного здійснення судочинства суд ухвалою від 28.04.2020 призначив апеляційну скаргу у цій справі до розгляду в судовому засіданні 27.05.2020.
2.4. Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апелянта заперечує, просить рішення суду залишити без змін. Зазначає, що аргументи позивача не відповідають дійсності, незрозумілі та необгрунтовані, не стосуються предмету спору, встановлені ст. 12 Закону України «Про третейські суди» підстави для визнання третейської угоди недійсною відсутні.
3. Обставини, встановлені апеляційним судом.
Дослідивши матеріали оскарження, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, обґоворивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.
3.1. Відповідно до ч. 1,2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.
Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та визнається сторонами, 04.04.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Техно-бізнес", як виконавцем, та Приватним акціонерним товариством "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", як замовником, укладено договір №483-52-10 на капітальний ремонт секцій тепловоза 2ТЄ10М в об`ємі КР-2 (надалі   договір).
3.2. Предметом договору є підрядні роботи по капітальному ремонту тепловозів, строк дії договору встановлено з дати його підписання представниками обох сторін та діє до 31.03.2014 (п. 9.1. Договору). Додатковою угодою №8 від 05.05.2014 сторонами продовжено строк дії договору до 31.12.2014».
3.3. Відповідно до п.8.1 договору спори та розбіжності, які будуть виникати в ході виконання зобов`язання, сторони будуть вирішувати шляхом переговорів.
У пункті 8.2. договору передбачено, що спори, які неможливо вирішити шляхом переговорів, розбіжності, вимоги та претензії, котрі виникають за цим договором або в зв`язку з іншим, в тому числі ті, що стосуються його підписання, виконання, порушення умов, закінчення та визнання недійсним, підлягають вирішенню в Постійно діючому Регіональному третейському суді України при Асоціації «Регіональна правова група» згідно з регламентом вказаного суда:   www.rpgua.com.
3.4. Як вбачається з матеріалів справи, вказаним третейським судом розглядається справа №14/126К-15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно-бізнес" до Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення 14   069   439,14 грн та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно-бізнес" про стягнення 32   040   168,00 грн.
3.5. В матеріалах справи наявна роздруківка «Річна інформація емітента цінних паперів за 2010 рік» щодо відповідача, копія матеріалів третейської справи. 

3.6. Предметом спору у даній справі є визнання недійсним третейського застереження, викладеного в пункті 8.2. договору, на підставі   статті 257 Цивільного кодексу   України, ст. 16-18 Закону України «Про третейські суди».

4. Застосоване законодавство та висновки апеляційного суду.

4.1. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою визначені способи захисту порушеного права, зокрема, шляхом   визнання правочину недійсним. 

4.2. Підстави визнання правочину недійсним визначені у ст. 215 ЦК України, а саме недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. 

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України  зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчинила правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
4.3. Спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу. Угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (міжнародного комерційного арбітражу) допускається. До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом (ч. 5 ст. 4, ч. 1 ст. 22 ГПК України).
4.4. Відповідно до ст. 6, ч.1 ст. 627 ЦК України       сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього   Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
4.5. Як встановлено судом вище та не заперечується сторонами, в укладеному договорі №483-52-10 від 04.04.2013 на капітальний ремонт секцій тепловоза 2ТЄ10М в об`ємі КР-2 сторони домовилися, що спори, які неможливо вирішити шляхом переговорів, розбіжності, вимоги та претензії, котрі виникають за цим договором або в зв`язку з іншим, в тому числі ті, що стосуються його підписання, виконання, порушення умов, закінчення та визнання недійсним, підлягають вирішенню в Постійно діючому Регіональному третейському суді України при Асоціації «Регіональна правова група» згідно з регламентом вказаного суда:   www.rpgua.com (п.8.2), що є їх правом відповідно до наведених положень. Передача спору до третейського суду не є обмеженням права на судовий захист, а є окремим, альтернативним способом захисту прав і свобод від порушень і протиправних посягань, гарантованим   Конституцією.
4.6. Правовідносини щодо розгляду справ третейськими судами врегульовані Законом України «Про третейські суди». 
Зокрема, відповідно до частини 1   статті 5 Закону України "Про третейські суди"   юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього   Закону. Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.
Отже, підставами недійсності третейської угоди може бути невідповідність її вимогам Закону України «Про третейські суди», а також загальні підстави, визначені в ст. 203, 215 ЦК України.
4.7. Види і форми третейської угоди визначені у ст. 12 цього Закону, а саме третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід`ємна частина третейської угоди. Третейська угода укладається в письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша проти цього не заперечує.  
У ч. 6   ст.12   Закону України «Про третейські суди», передбачено, що посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.
У разі недодержання правил, визначених цією статтею, третейська угода є недійсною. 
4.8. Підставами позовних вимог щодо визнання третейської угоди недійсною позивач вказує сплив загальної  позовної давності з часу її укладення, що робить її недійсною, при цьому посилається на ст. 256, 257 ЦК України; упередженість третейських суддів, які є пов`язаними особами з відповідачем; позивач не був ознайомлений з регламентом суду, тому він не являється складовою третейської угоди.
4.9. Положеннями ст. 256, 257 ЦК України визначено поняття позовної давності – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, загальна позовна давність становить три роки. 
Отже, вказані норми не містять підстав для визнання правочинів недійсними, а лише встановлюють строк, протягом якого суд може захистити порушене право. 
Слід зазначити, що позивач звернувся до суду з пропуском такого строку (договір укладено 04.04.2013, позов подано 17.10.2019), втім суд першої інстанції відмовив саме за необгрунтованістю позовних вимог, а відповідач не подавав заяви про застосування позовної давності. 
4.10. Як вірно зазначив суд першої інстанції з посиланнями на положення ст. 12  Закону України «Про третейські суди», що в оскаржуваній третейській угоді  додержані всі істотні умови третейського застереження (третейської угоди), у тому числі приєднання до Регламенту третейського суду. За своєю правовою природою третейське застереження (третейська угода) є договором приєднання до Регламенту третейського суду.
Регламент постійно діючого третейського суду - це документ, яким визначаються порядок та правила вирішення спорів у третейському суді, правила звернення до третейського суду, порядок формування складу третейського суду, інші питання, пов`язані з вирішенням спорів третейським судом (абз. 6   ст. 2, ч.5 ст.10 Закону України «Про третейські суди»).
Судом встановлено, що третейська угода містить посилання  на те, що спори вирішуються відповідно до регламенту вказаного суду та зазначена електронна адреса -   www.rpgua.com, отже в силу положень ч. 2 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» регламент є невід`ємною частиною третейської угоди. Про ознайомлення з регламентом третейського суду також свідчить той факт, що в 2015 році позивач звернувся до цього третейського суду за вирішенням спору.
Відтак, в цій частині доводи позивача щодо недійсності третейської угоди правомірно відхилені судом першої інстанції. 
4.11. Щодо такої підстави визнання третейської угоди, як упередженість суддів та пов`язаність Постійно діючого Регіонального третейського суду України при Асоціації «Регіональна правова група» з відповідачем апеляційний суд зазначає наступне. Наведені позивачем норми ст. 16-19 Закону України «Про третейські суди» визначають порядок формування третейського суду, вимоги до третейського судді. Наведені позивачем обставини можуть бути підставами для відводу (самовідводу) третейського судді та скасування рішення третейського суду відповідно до положень ст. 19, 51 Закону України «Про третейські суди», а не підставою для визнання третейської угоди недійсною, які визначаються саме на час укладання такої угоди, а не за наслідками її виконання.
4.12. Інших підстав, визначених ст. 203, 215 ЦК України щодо недійсності правочинів позивачем не наведено. 
З огляду на встановлені обставини справи та наведені положення чинного законодавства апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо відстуності правових підстав для визнання третейської угоди недійсною. 
4.13. Відповідно до ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).
4.14. Апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для його зміни чи скасування, в зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, - 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу    Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно-бізнес» на    рішення    Господарського суду Дніпропетровської області від   15.01.2020    у справі    №908/4759/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від   15.01.2020    у справі    №908/4759/19 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покласти на апелянта -  Товариство з обмеженою відповідальністю «Техно-бізнес».
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повної постанови у випадках, визначених ст. 287 ГПК України.
Повна постанова складена 28 травня 2020 року.
Головуючий суддя                                                     Л.П. Широбокова
     Суддя                                                                                      І.М. Подобєд
     Суддя                                                                                    Е.В. Орєшкіна