ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/2765/19                                                        Головуючий у 1-й інстанції:  Гайдаш В.А. 
                                                                                                  Суддя-доповідач:  Василенко Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  10 березня 2020 року                                                                                         м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                        Василенка Я.М.,
суддів                                                  Кузьменка В.В., Шурка О.І.,
при секретарі                                        Баглай О.Є.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07.11.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -   
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції із позовом, в якому просила: 
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області від 24.04.2018 № 0199899-1312-2325.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 07.11.2019 позов задоволено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Державної фіскальної служби у Черкаській області звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову частково відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власників на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 24.09.2019 позивач є власником нерухомого майна, що розташоване на території м. Черкаси за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 1 607, 40 кв. м. та на території АДРЕСА_2 , загальною площею 95, 80 кв. м.
Відповідно до ст. 266 Податкового кодексу України та рішення Черкаської міської ради від 28.01.2016 №2-136 «Про внесення змін до рішення Черкаської міської ради» контролюючим органом обчислено суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, виходячи із загальної площі об`єкту нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку та сформовано оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 24.04.2018 № 0199899-1312-2325 про сплату позивачем суми вказаного податку. 
Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що податкове повідомлення-рішення від 24.04.2018 № 0199899-1312-2325 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки Черкаською міською радою на виконання Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» від 20.12.2016 № 1791-VIII не було прийнято рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів на 2017 рік, в тому числі ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а тому застосуванню підлягає ставка, визначена рішенням Черкаської міської ради № 2-1312 від 25.06.2015, тобто 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, з коефіцієнтом 0,5.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскільки Черкаською міською радою до 15.07.2016 не було прийнято рішення про встановлення місцевих податків і зборів на 2017 рік, то ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки не повинні застосуватись з коефіцієнтом 0,5, так як це суперечить підпункту 4.1.9 п. 4.1 ст. 4, ст. 10, п.п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12, ст. 267 Податкового кодексу України, ч. 3 ст. 27 Бюджетного кодексу України. Також, апелянт звертає увагу, що суди не позбавлені можливості виділення із загальної суми податкового зобов`язання, визначеного спірним податковим повідомленням-рішенням, суми податкового зобов`язання, нарахованого неправомірно.
Колегія суддів вважає доводи апелянта частково обґрунтованими та частково не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки належить до місцевих податків, особливості введення якого передбачені ст. 12 ПК України.
Відповідно до п.п. 8.1, 8.3 ст. 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.
Згідно з п.п. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 ПК України до місцевих податків належить податок на майно, який в силу ст. 265 ПК України складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.
Пунктом 10.3 ст. 10 ПК України визначено, що місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.
Підпунктами 12.3.1, 12.3.2 п. 12.3 ст. 12 ПК України, визначено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.
01.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII, яким, зокрема, викладено в новій редакції ст. 266 ПК України та введено новий податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Так, відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 ст. 266 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення відносин) платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 цієї статті, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Базою оподаткування, у відповідності до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 цієї статті, є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Відповідно до пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України, ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за один квадратний метр бази оподаткування.
Згідно до п.п. 266.6.1 пп 266.6 ст. 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Пунктом 4 Прикінцевих положень Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» рекомендовано органам місцевого самоврядування: у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об`єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об`єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Установлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
На виконання цих норм Черкаською міською радою прийнято рішення від 25.06.2015     № 2-1312, яким затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території м. Черкаси (далі - Положення), яким ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки встановлено у 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати станом на 1 січня звітного року за 1 кв.м. бази оподаткування.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 № 909-VIII внесено зміни до статті 266 ПК, які набрали чинності з 01.01.2016.
Пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» визначено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
Пунктом 7 розділу ІІ «Прикінцеві положення» наведеного Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених ст. 10 Податкового кодексу України.
На виконання вказаних норм Черкаською міською радою 28.01.2016 прийнято рішення № 2-136, яким, внесено зміни до рішення від 25.06.2015 № 2-1312 та викладено положення у новій редакції, пунктом 6.2 якого ставка податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у розмірі 1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного(податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування.
Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.09.2015 у справі № 712/2617/16-а, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2016, які залишені без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.06.2017, визнано п. 6.2 Положення «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території м. Черкаси», затвердженого рішенням Черкаської міської ради від 28.01.2016 недійсним та нечинним - таким, що не набрав чинності з 01.01.2016.
Отже, ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості що перебувають у власності позивача становить 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.
При цьому, 01.01.2017 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» від 20.12.2016 № 1791-VIII   відповідно до п.3 р. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого установлено, що з 01.01.2017 до прийняття відповідним органом місцевого самоврядування рішення про встановлення ставок місцевих податків і зборів на 2017 рік відповідно до цього Закону, встановлені таким органом місцевого самоврядування ставки єдиного податку для платників першої групи, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та збору за місця для паркування транспортних засобів застосовуються з коефіцієнтом 0,5.
Таким чином, враховуючи те, що Черкаською міською радою до 15.07.2016 не було прийнято рішення щодо встановлення ставок місцевих податків і зборів на 2017 рік, то застосуванню підлягає ставка, визначена рішенням Черкаської міської ради № 2-1312 від 25.06.2015, тобто 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, з коефіцієнтом 0,5.
Встановлена п. 6.2 Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території м. Черкаси, затвердженого рішенням Черкаської міської ради від 25.06.2015 № 2-1312, ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, яка становить 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування, має застосовуватись із урахуванням коефіцієнту 0,5 встановленого п. 3 р. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» від 20.12.2016 № 1791-VIII.   
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 № 1801-VIII встановлено у 2017 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 3200 гривень, а тому ставка податку на нерухоме майно за 1 кв.м. бази оподаткування у 2017 році становить 16 грн. 00 коп. (3 200 х 0,5% = 16,00 грн).
Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, контролюючий орган, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення, помилково застосував ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2017 рік за 1 кв. метр 16 грн., а не 8 грн.
Виходячи з аналізу вищевикладеного, колегія суддів не погоджується з висновками суду про скасування податкового повідомлення-рішення у повному обсязі.
В силу положень Податкового кодексу України нарахування податкових зобов`язань дійсно є дискреційними повноваженнями податкового органу, які не можуть бути реалізовані іншими особами, у тому числі судом.
Разом з тим, даний адміністративний позов містить вимогу про перевірку правомірності прийнятого відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, рішення.
Оцінюючи правомірність дій та рішення органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у частині 2 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суд у даному випадку не підміняє податковий орган та будь-якого рішення замість нього не приймає, а лише перевіряє оскаржуване рішення за критеріями визначеними у ч. 2 ст. 2 КАС України.
Відповідно до правової позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, висловленої у постановах від 25.04.2019 по справі № 823/994/17 та від 25.03.2019 по справі № 823/1248/17 суди не позбавлені можливості виділення із загальної суми податкового зобов`язання, визначеного спірними податковими повідомленнями-рішеннями, сум податкового зобов`язання нарахованого неправомірно.
Отже, враховуючи, що контролюючим органом відносно позивача було невірно застосовано ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2017 рік (не застосовано 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати саме з коефіцієнтом 0,5), та враховуючи те, що позивач не звільнений від обов`язку сплати такого податку, колегія суддів вважає, що за 2017 рік позивач повинен був сплатити: 25  359, 20 грн., а не 50 718, 40 грн., як йому було визначено до сплати відповідачем в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що податкове повідомлення-рішення від 24.04.2018 № 0199899-1312-2325 підлягає скасуванню лише у частині збільшення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік в сумі 25  359, 20 грн.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийняте рішення з частковим порушенням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Відповідач надав до суду докази, що частково спростовують правомірність рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача є частково обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його частково скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області задовольнити частково.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07.11.2019 скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24.04.2018 № 0199899-1312-2325 щодо збільшення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік на суму 25  359, 20 грн., та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні даних позовних вимог - відмовити.
В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07.11.2019 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:                                                                                 Василенко Я.М.
                           
Судді:                                                                                           Кузьменко В.В.

                                                                                                                        Шурко О.І.