УХВАЛА        
 
25 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 521/21661/18
провадження № 61-5189ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду                            Жданової В. С. розглянув касаційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року в справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересована особа - Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі - ГУ ДМС України в Одеській області),
 
ВСТАНОВИВ :
 
У березні 2020 року ГУ ДМС України в Одеській області звернулось до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року, яка не була оплачена судовим збором. Крім того, всупереч пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявник в касаційній скарзі не зазначив підставу (підстави), передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, на якій (яких) подається касаційна скарга.
 
Ухвалою Верховного Суду від 23 березня 2020 року касаційну скаргу                 ГУ ДМС України в Одеській області залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме, заявнику запропоновано сплатити судовий збір за подання касаційної скарги; надати суду касаційної інстанції уточнену редакцію касаційної скарги, в якій зазначити підставу (підстави), передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, на якій (яких) подається касаційна скарга.
 
У квітні 2020 року на адресу Верховного Суду заявник надіслав уточнену редакцію касаційної скарги, в якій зазначив, що наявні підстави для касаційного оскарження судових рішень, оскільки касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики. Крім того, просив відстрочити сплату судового збору за подання касаційної скарги.
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 травня 2020 року у задоволенні клопотання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги відмовлено. Продовжено строк для усунення недоліків, вказаних в ухвалі Верховного Суду від 23 березня 2020 року, а саме, заявнику запропоновано сплатити судовий збір за подання касаційної скарги; надати суду касаційної інстанції уточнену редакцію касаційної скарги, в якій зазначити підставу (підстави), передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, на якій (яких) подається касаційна скарга.
 
У травні 2020 року на адресу Верховного Суду заявник надіслав платіжне доручення № 980 про сплату судового збору за подання касаційної скарги від 04 травня 2020 року в розмірі 704 грн 80 коп., проте не надав уточнену редакцію касаційної скарги, в якій мав би зазначити підставу (підстави), передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України, на якій (яких) подається касаційна скарга.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Як у поданій касаційній скарзі, так і в уточненій редакції касаційної скарги заявник, посилаючись на необґрунтованість судових рішень, не навів передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень. Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права без посилання на випадки, зазначені у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, які визначені процесуальним законом підставами касаційного оскарження судових рішень (неврахування судом апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду; необхідність відступлення від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду; відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах; наявність порушень, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу), не є виконанням вимог процесуального закону (пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
 
У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
 
Відповідно до вимог частини шостої статті 393 ЦПК України про повернення касаційної скарги постановляється ухвала.
 
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню 
з нею, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення касаційної скарги.
 
Керуючись статтею 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ :
 
Касаційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Малиновського районного суду      м. Одеси від 11 лютого 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року в справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересована особа - Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, повернути заявнику.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                      В. С. Жданова