Постанова
Іменем України              
 
20 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 706/1685/16-ц
 
провадження № 61-39939св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А., 
Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач - Уманська місцева прокуратура Черкаської області в інтересах держави,
відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, ОСОБА_1 , Сільськогосподарський виробничий кооператив «Екопродукт», 
представник відповідача  ОСОБА_1  - адвокат Чернілевський Віталій Григорович,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника  ОСОБА_1 - адвоката Чернілевського Віталія Григоровича на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 12 лютого 2018 року у складі судді Орендарчука М. П. 
та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 07 червня 2018 року у складі колегії суддів: Бондаренка С. І., Храпка В. Д., Новікова О. М., 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2016 року заступник керівника Уманської місцевої прокуратури Черкаської області в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (далі - 
ГУ Держгеокадастру у Черкаській області), ОСОБА_1 , Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Екопродукт» (далі - 
СВК «Екопродукт») про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним свідоцтва про право власності та витребування земельної ділянки у державну власність.
Позовна заява мотивована тим, що розпорядженням Христинівської районної державної адміністрації від 23 грудня 2012 року № 169/01-02-1 ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку площею 0,5999 га, кадастровий номер 7124655300:02:003:0170, розташовану 
в адміністративних межах Верхняцької селищної ради Христинівського району Черкаської області, за межами населеного пункту, для ведення особистого селянського господарства. 28 листопада 2012 року, 
ОСОБА_1 видано державний акт про право власності серії ЯМ 
№ 246925 на вищевказану земельну ділянку.
Наказом ГУ Держземагентства у Черкаській області від 04 грудня 2013 року № ЧК/7124655300:02:001/00001500 ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення, орієнтовним розміром 
1,4000 га, із земель державної власності, розташованої в адміністративних межах Верхняцької селищної ради Христинівського району Черкаської області, за межами населеного пункту.
На виконання наказу ГУ Держземагентства у Черкаській області 
від 04 грудня 2013 року ОСОБА_1 виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність.
05 лютого 2014 року ГУ Держземагентства у Черкаській області видано наказ № ЧК/7124655300:02:003/00002000, яким затверджено проект землеустрою та передано ОСОБА_1 у приватну власність земельну ділянку сільськогосподарського призначення із земель державної власності площею 1,4000 га, кадастровий номер 7124655300:02:003:0181, для ведення особистого селянського господарства, в адміністративних межах Верхняцької селищної ради Христинівського району Черкаської області, за межами населеного пункту.
25 лютого 2014 року ОСОБА_1 зареєстрував право власності на земельну ділянку. Підставою для внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25 лютого 2014 року, за індексним номером 11169799.
Зазначав, що ОСОБА_1 є власником двох земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, які отримав безоплатно, на підставі статей 116, 118, 121 ЗК України, а саме: земельної ділянки площею 0,5999 га, кадастровий номер 724655300:02:003:0170, та земельної ділянки площею 1,4000 га, кадастровий номер 7124655300:02:003:0181, що розташовані в адміністративних межах Верхняцької селищної ради Христинівського району Черкаської області.
Вважав, що зазначені накази ГУ Держгеокадастру у Черкаській області прийняті з порушенням ЗК України.
Приймаючи оспорювані накази, ГУ Держгеокадастру у Черкаській області факт реалізації ОСОБА_1 права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не перевірило, порушило вимоги земельного законодавства, що призвело до безпідставного вибуття землі із державної власності.
Зазначав, що спірну земельну ділянку на підставі договору оренди землі 
від 01 липня 2016 року ОСОБА_1 передав у оренду СВК «Екопродукт» строком на 49 років.
Ураховуючи зазначене, заступник керівника Уманської місцевої прокуратури Черкаської області в інтересах держави просив суд:
- визнати незаконним та скасувати наказ ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 05 лютого 2014 року № ЧК/7124655300:02:003/00002000, яким затверджено проект землеустрою та передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку сільськогосподарського призначення із земель державної власності площею 1,4000 га, кадастровий номер - 7124655300:02:003:0181, для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Верхняцької селищної ради Христинівського району Черкаської області, за межами населеного пункту.
- визнати недійсним свідоцтво про право власності № 18213833, видане ОСОБА_1 25 лютого 2014 року реєстраційною службою Христинівського районного управління юстиції Черкаської області.
- зобов`язати СВК «Екопродукт» повернути у власність держави в особі ГУ Держгеокадастру в Черкаській області земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 1,4000 га, кадастровий номер 7124655300:02:003:0181, розташовану в адміністративних межах Верхняцької селищної ради Христинівського району Черкаської області.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 12 лютого 
2018 року позов задоволено.
Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держземагенства у Черкаській області від 05 лютого 2014 року 
№ ЧК/7124655300:02:003/00002000, яким затверджено проект землеустрою та передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку сільськогосподарського призначення із земель державної власності площею 1,4000 га, кадастровий номер  7124655300:02:003:0181, для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Верхняцької селищної ради Христинівського району Черкаської області, за межами населеного пункту.
Визнано недійсним свідоцтво про право власності № 18213833, видане 
ОСОБА_1 25 лютого 2014 року реєстраційною службою Христинівського районного управління юстиції Черкаської області.
Зобов`язано СВК «Екопродукт» повернути у власність держави в особі 
ГУ Держгеокадастру в Черкаській області земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 1,4000 га, кадастровий номер 7124655300:02:003:0181, розташовану в адміністративних межах Верхняцької селищної ради Христинівського району Черкаської області.
Вирішено питання судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ГУ Дежгеокадастру 
в Черкаській областіпротиправно, всупереч вимогам земельного законодавства передало відповідачу у власність земельну ділянку, для ведення особистого селянського господарства, який право на безоплатну приватизацією земельної ділянки цього виду використання, гарантоване законодавством, уже реалізував.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 07 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 12 лютого 
2018 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки відповідач своє право на отримання земельної ділянки, для ведення особистого селянського господарства, використав, тому у ГУ Дежгеокадастру в Черкаській областіпідстав для задоволення його заяви про надання у власність земельної ділянки такого ж виду користування не було.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у липні до Верховного Суду, представник 
 ОСОБА_1 - адвокат Чернілевський В. Г., посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Уманської місцевої прокуратури Черкаської області 
в інтересах держави відмовити.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою судді Верховного Суду від 08 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У вересні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
У квітні 2020 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2020 року вказану справу призначено до розгляду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій належним чином не встановили фактичних обставин справи та дійшли помилкового висновку про задоволення позову.
Вважає, що правовий висновок Верховного Суду України, викладений 
у постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-228цс14, не підлягає застосуванню для вирішення цієї справи, оскільки у справах різні предмети позову. Предметом позову у справі № 6-228цс14 є вимога про скасування наказу про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та наказу про затвердження проекту землеустрою та передачу у приватну власність земельної ділянки.
У справі, яка розглядається, позивач не пред`являв позовну вимогу щодо визнання незаконними та скасування обох наказів: наказу про затвердження проекту землеустрою та передачу у приватну власність земельної ділянки та наказу про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, які підтверджують реалізацію права власності на приватизацію земельної ділянки у порядку, передбаченими статтями 116, 118, 121 ЗК України.
Вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій помилково погодились 
з доводами позивача щодо обмеження права безоплатної передачі земельної ділянки в межах максимальної норми лише один раз по кожному виду. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Розпорядженням Христинівської районної державної адміністрації 
від 23 жовтня 2012 року № 169/01-02-1 ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку площею 0,5999 га, кадастровий номер 7124655300:02:003:0170, розташовану в адміністративних межах Верхняцької селищної ради Христинівського району Черкаської області, за межами населеного пункту, для ведення особистого селянського господарства (а.с. 18 т. 1).
28 листопада 2012 року ОСОБА_1 видано державний акт серії ЯМ 
№ 246925 на права власності на вищевказану земельну ділянку (а.с. 17 т. 1).
Наказом ГУ Держземагентства у Черкаській області від 04 грудня 2013 року № ЧК/7124655300:02:001/00001500 ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтовним розміром 1,4000 га із земель державної власності у власність, розташованої в адміністративних межах Верхняцької сільської ради Христинівського району Черкаської області, за межами населеного пункту (а.с. 20 т. 1)
На виконання наказу ГУ Держземагентства у Черкаській області 
від 04 грудня 2013 року ОСОБА_1 виготовлено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність.
05 лютого 2014 року ГУ Держгеокадастру у Черкаській області видано наказ № ЧК/7124655300:02:003/00002000, яким затверджено проект землеустрою 
та передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку сільськогосподарського призначення із земель державної власності площею 1,4000 га, кадастровий номер 7124655300:02:003:0181, у приватну власність, для ведення особистого селянського господарства, 
в адміністративних межах Верхняцької селищної ради Христинівського району Черкаської області, за межами населеного пункту (а.с. 19 т. 1)
25 лютого 2014 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за індексним номером 11169799, за ОСОБА_1 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку. 
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, спірна земельна ділянка на підставі договору оренди землі від 01 липня 2016 року передана ОСОБА_1 у оренду 
СВК «Екопродукт» строком на 49 років (а.с. 12-13 т. 1).
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга представника  ОСОБА_1 - адвоката 
Чернілевського В. Г. задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувані судові рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності 
є непорушним.
Підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність встановлюються нормами ЗК України.
Порядок отримання громадянами у власність земельних ділянок регламентовано нормами статей 116, 118, 121 ЗК України.
Відповідно до пункту «в» частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Згідно з пунктом «б» частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі небільше 2,0 гектара.
Виходячи зі змісту частини четвертої статті 116 ЗК України, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз за кожним видом використання.
Відповідно до вимог частини шостої статті 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» громадяни України, які реалізували своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі менше 2,0 гектара, мають право на збільшення земельної ділянки в межах норм, установлених статтею 121 
ЗК України для ведення особистого селянського господарства.
Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.
Визначений статтею 118 ЗК України порядок передачі земельної ділянки 
у власність застосовується при умові дотримання вимог статей 116, 121 ЗК України.
Статтею 152 ЗК України регламентовано, що захист прав на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсним рішень, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом способів.
Судом встановлено, що розпорядженням Христинівської районної державної адміністрації від 23 жовтня 2012 року № 169/01-02-1 
ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку площею 0,5999 га, кадастровий номер 7124655300:02:003:0170, розташовану 
в адміністративних межах Верхняцької селищної ради Христинівського району Черкаської області, за межами населеного пункту, для ведення особистого селянського господарства.
28 листопада 2012 року ОСОБА_1 на підтвердження права власності на вищевказану земельну ділянку видано державний акт серії ЯМ № 246925 (а.с. 17 т. 1).
Наказом ГУ Держземагентства у Черкаській області від 04 грудня 2013 року
№ ЧК/7124655300:02:001/00001500 ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, орієнтовним розміром 1,4000 га, із земель державної власності у власність, розташованої в адміністративних межах Верхняцької сільської ради Христинівського району Черкаської області, за межами населеного пункту (а.с. 20 т. 1)
На виконання наказу від 04 грудня 2013 року ОСОБА_1 виготовив проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність.
05 лютого 2014 року ГУ Держгеокадастру у Черкаській області видано наказ № ЧК/7124655300:02:003/00002000, яким затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку сільськогосподарського призначення із земель державної власності площею 1,4000 га, кадастровий номер 7124655300:02:003:0181, у приватну власність, для ведення особистого селянського господарства 
в адміністративних межах Верхняцької селищної ради Христинівського району Черкаської області, за межами населеного пункту (а.с. 19 т. 1)
25 лютого 2014 року право власності на земельну ділянку зареєстровано 
за ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Ураховуючи зазначене, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про те, що ОСОБА_1 отримав безоплатно дві земельні ділянки, 
а саме: земельну ділянку площею 0,5999 га, кадастровий номер 7124655300:02:003:0170, та земельну ділянку площею 1,4000 га, кадастровий номер 7124655300:02:003:0181, що розташовані в адміністративних межах Верхняцької селищної ради Христинівського району Черкаської області.
Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного вирішення питання про надання її у власність.
Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не 
є правовстановлюючим актом. Вказаний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі 
№ 380/624/16-ц (провадження № 14-301цс18).
Доводи касаційної скарги про те, що позивачем не пред`являлася позовна вимога щодо визнання незаконними та скасування обох наказів: наказу про затвердження проекту землеустрою та передачу у приватну власність земельної ділянки та наказу про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, а тому судами помилково застосовані висновки, викладені 
у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі 
№ 6-228цс14, є безпідставним.
Приймаючи оспорюваний наказ, ГУ Держземагентства у Черкаській області факт реалізації ОСОБА_1 права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не перевірило, порушило вимоги земельного законодавства, що призвело до безпідставного вибуття землі із державної власності, а тому наказ, яким затверджено проект землеустрою та передано земельну ділянку у власність особи, яка таке право вже використала, є незаконним.
З урахуванням вимог статей 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз. Додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримати на конкурентних засадах через участь у торгах.
Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі 525/1225/15-ц (провадження 
№14-6цс19).
Також судом встановлено, що відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, спірну земельну ділянку, на підставі договору оренди землі від 01 липня 2016 року ОСОБА_1 
передав у оренду СВК «Екопродукт» строком на 49 років (а.с. 12-13 т. 1).
Отже, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про те, що право оренди є похідним від права власності, а визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Черкаській області, яким затверджено проект землеустрою та передано спірну земельну ділянку 
у власність ОСОБА_1 припиняє правомочності відповідача як власника землі та є підставою для витребування земельної ділянки 
у орендаря.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судовірішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.
Інші доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, а направлені виключно на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника  ОСОБА_1 - адвоката Чернілевського Віталія Григоровича залишити без задоволення.
Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 12 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 07 червня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                                Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                                           І. А. Воробйова
 
                                                                                                                        Б. І. Гулько
 
                                                                                                                        Р. А. Лідовець
 
                                                                                                                        Ю. В. Черняк