ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/4583/19  Номер провадження 22-ц/814/1340/20	Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді Абрамов П.С., Бондаревська С.М.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»
на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 02 березня 2020 року, постановлене суддею Нестеренком С.Г. (повний текст складено 06 березня 2020 року),
у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг,

в с т а н о в и в:
01.07.2019 АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг у вигляді відкриття кредитної лінії за заявою №б/н від 13.06.2011. Заявлені вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем кредитних зобов`язань у порядку та строки, визначені умовами кредитного договору. Просить стягнути з відповідача заборгованість станом на 31.05.2019 в розмірі 124 844,28 грн., яка складається із: 2 931,80 грн. - заборгованість за кредитом; 121 912,48 грн. - заборгованість за процентами у період з 13.06.2011 по 29.06.2018 роки; судові витрати у розмірі 1 921,00 грн.
Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 02.03.2020 позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково та стягнуто із ОСОБА_1 2 931,80 грн. заборгованості за договором про надання банківських послуг у вигляді відкриття кредитної лінії за заявою б/н від 13.06.2011 та 38,42 грн. судових витрат.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення районного суду вмотивовано тим, що стягненню з відповідача підлягає виключно заборгованість за тілом кредиту, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність договірних правовідносин між банком та  ОСОБА_1 щодо сплати процентів.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати в частині, якою відмовлено у задоволенні позову та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Посилаючись на положення законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про банки і банківську діяльність», «Про електронний цифровий підпис», постанову НБУ №705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», доводить, що ОСОБА_1 , як позичальник, отримала кредит в розмірі 3 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Просить врахувати практику Верховного Суду України з аналогічними фактичними обставинами. Зокрема, постанову Верховного Суду України від 10.04.2019 у справі №342/180/17, яка містить висновок, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами; у постановах від 28.03.2019 по справі №428/2873/17 та від 17.04.2019 у справі №666/388/16-ц, що саме по собі посилання на не ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин; у постанові від 06.02.2018 по справі №755/2720/16-ц – Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору.
Посилаючись на позицію Верховного Суду України по справі №415/5971/17 заперечує застосування до спірних правовідносин позиції Верховного Суду, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17. 
Вважає, що районний суд, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, не мав підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, оскільки подібні висновки порушують вимоги ч.1 ст.1048, ч.1 ст.1054 ЦК України, ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а також норми міжнародного права.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (ч.1 ст.368 ЦПК України) без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).
Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, апеляційний суд виходить з наступного.
Судом першої інстанції установлено, 13.06.2011 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та погодилася з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, підтверджує, що вона із ними ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді./а.с. 60/.
На виконання умов кредитного договору та в межах підстав позову, який становить договір про надання банківських послуг від 13.06.2011, ПАТ КБ «ПриватБанк» надало ОСОБА_1 кредитну картку № НОМЕР_1 строком дії до 10/14. /а.с.62/
Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), кредитний ліміт картки № НОМЕР_1 Змінювався 13.06.2011 до 500 грн., 13.12.2011 - до 1 500,00 грн., а 20.04.2013 – до 3000,00 грн./а.с.61/
Згідно наданого банком розрахунку заборгованість за кредитним договором №б/н від 13.06.2011 становить 2 931,80 грн., заборгованість за процентами із 13.06.2011 по 29.06.2018 (в межах заявлених позовних вимог) – 121 912,48 грн./а.с.57-59/ 
Частково задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив із того, що відповідачем не дотримано строк виконання зобов`язання, а тому стягненню із неї підлягає заборгованість за тілом кредиту. Підстави для стягнення відсотків відсутні, оскільки банком не доведено належними та допустимими доказами повідомлення споживача про такі умови кредитування.
Апеляційний суд із такими висновками районного суду погодитися в повній мірі погодитися не може з таких підстав.
Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).
Відповідно до положень статей 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. 
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17-ц, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
За таких обставин апеляційний суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин правил ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (13.06.2011) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (01.07.2019), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Наведена банком у апеляційній скарзі практика Верховного Суду України щодо дійсності Умов і Правил таких висновків не спростовує та не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки стосується конкретних судових справ і сформована раніше ніж правова позиція Великої Палати, яка має узагальнююче значення та сформована пізніше. 
Судове рішення по справі №415/5971/17, наведене позивачем в обґрунтування доводів апеляційної скарги, колегією суддів до уваги не приймається, оскільки таке рішення постановлене судом апеляційної інстанції стосовно конкретних фактичних обставин та не містить мотивів для відступлення від правової позиці Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17-ц.
Проте висновки районного суду про необізнаність позичальника із умовами кредитування виключно з підстав, що вона не підписувала таких умов та правил, є хибними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. 
Як убачається із матеріалів справи, 13.06.2011 ОСОБА_1 крім анкети-заяви, яка містить виключно персональні дані позичальника, підписала довідку про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів льотного періоду», якою узгоджено пільговий період, розмір та термін внесення щомісячних платежів, а також підстави та розмір базової відсоткової ставки (3,0% на місяць, що становить 36% річних), пені, комісії та штрафів./а.с.8/ Строк дії кредитної картки № НОМЕР_1 - до 10/2014 року./а.с.62/
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги, що сторонами були погодженні умови кредитування, зокрема, підстави та розмір відсоткової ставки. Разом із цим, строк дії кредитного зобов`язання позичальника скінчився 10/2014 року, доказів його пролонгації позивачем не надано. А тому задоволенню підлягають вимоги банку щодо стягнення відсотків за період із 13.06.2011 по 31.10.2014, згідно наданого розрахунку, на суму 2 219,60 грн./а.с.4-5/
З огляду на викладене, апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, а рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 02 березня 2020 року скасуванню в частині, якою відмовлено у стягненні заборгованості за відсотками, із постановленням нового рішення про його часткове задоволення та стягнення з відповідача 2 219,60 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом. У іншій частині залишити судове рішення без змін.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» (4%), на користь останнього з ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати за подачу позову в розмірі 76,84 грн. (1 921,00 грн. х 4%) та 115,26 грн. за апеляційну скаргу (2 881,50 грн. х 4%)./а.с.40, 162/

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.
Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 02 березня 2020 року, в частині відмови у задоволенні позову - скасувати й ухвалити нове, яким позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками - задовольнити частково.
       Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 2219,60 грн.
В іншій частині судове рішення залишити без змін.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 192,10 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 13.05.2020

Головуючий суддя                                                                Л.І. Пилипчук

Судді                                                                                П.С. Абрамов

С.М. Бондаревська