КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                          ___________________________________
Справа №369/12211/19
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/7382/2020                                                                                 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
16 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду  у складі:             
                                           судді-доповідача                       Рейнарт І.М. 
                                           суддів                                         Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.
                                           при секретарі                            Коліснику В.С.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 березня 2020 року (суддя Ковальчук Л.М.) про відмову у забезпеченні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,
встановила:
 
у вересні 2019р. позивач звернувся до суду з позовом про визнання за ним у порядку поділу майна подружжя права власності на Ѕ частину житлового будинку із допоміжними спорудами, що розташований у АДРЕСА_1 , та на Ѕ частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, площею 0,1011 га, кадастровий номер 3222482004:02:001:01732, за вказаною адресою.
            Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 жовтня 2019 року відкрито провадження у даній справі.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 жовтня 2019 року прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю.
7 лютого 2020 року позивачем подано клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, площею 0,1011 га, кадастровий номер 3222482004:02:001:01732, що розташована у АДРЕСА_1 , та на житловий будинок із допоміжними спорудами за зазначеною адресою.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 березня 2020 року у задоволенні клопотання про забезпечення позовувідмовлено.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу судді скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення клопотання.
Позивач посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, оскільки вважає, що підставою для задоволення клопотання про забезпечення позову є подання відповідачем зустрічної позовної заяви.
Крім того, судом не враховано, що за заявою його батька - ОСОБА_3 відкрито 
кримінальне провадження стосовно відповідача та її адвоката, а ОСОБА_3 визнано потерпілим.
            У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Аваєва Н.В. просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін, посилаючись на ненадання позивачем доказів необхідності забезпечення позову та невідповідність поданого клопотання вимогам ст. 151 ЦПК України. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, пояснення представника ОСОБА_2 - адвоката Аваєвої Н.В., яка просила залишити ухвалу суду без змін, вивчивши копії матеріалів цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.  
Відмовляючи у задоволенні клопотання про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не обґрунтовано необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно.
            Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає наданим документам та ґрунтується на нормах процесуального права.
Відповідно до положень статей 149, 150 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Частиною 1 статті 151 ЦПК України визначено, що заява про забезпечення позову повинна містити обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3).
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. 
У пунктах 1-4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.
Клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову не містить обґрунтування необхідності застосування заходів забезпечення позову, а до клопотання не додано жодного доказу у підтвердження необхідності забезпечення позову.
Подання зустрічної позовної заяви та заперечення відповідачем проти позову не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви та не свідчить про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому. 
               Враховуючи викладене, суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу у задоволенні його клопотання про забезпечення позову.
Посилання в апеляційній скарзі на можливість відчуження відповідачем спірного майна належними доказами не підтверджені.
Доводи апеляційної скарги про те, що за заявою батька позивача - ОСОБА_3 відкрито кримінальне провадження стосовно відповідача та її адвоката, правового значення для вирішення питання про забезпечення позову не мають.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не допущено порушення норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали та задоволення апеляційної скарги.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381- 383 ЦПК України, колегія суддів
 
постановила:
 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 березня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 18 червня 2020 року.

Суддя-доповідач                                                    І.М. Рейнарт

Судді                                                                       Г.М. Кирилюк

                                                                                 Т.А. Семенюк