ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 743/380/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Сташків В.Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  14 травня 2020 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого – судді Лічевецького І.О., суддів – Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі – Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 18 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до Громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 про продовження строку затримання іноземця до вирішення питання про визнання його біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, -
ВСТАНОВИВ
Чопський прикордонний загін звернувся до суду з позовом про продовження строку затримання громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до вирішення питання про визнання його біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, на термін 6 місяців, до 02.10.2020 р.
На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.10.2019 р. затримано  громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні. Вказує, що строк питання про визнання його біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні остаточно не вирішено, що свідчить про неможливість  прийняти компетентним органом рішення за заявою іноземця чи особу без громадянства про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, що є самостійною підставою для продовження строку затримання відповідача.
Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 18 березня 2020 року адміністративний позов задоволено частково. Продовжено строк затримання громадянина  Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2   в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні  до прийняття компетентними органами остаточного рішення за його заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, але не більше ніж до 18 червня 2020 року  включно. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Зокрема апелянт зазначає про відсутність підстав передбачених чинним законодавством  для продовження строку тримання в ПТПІ. Вказує на те, що передбачено чіткий перелік підстав за яких можна продовжити строк перебування іноземців в пункті тимчасового перебування. Жодний з них не відноситься до апелянта.
Перевіривши повноту встановлення місцевим загальним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.
Судом попередньої інстанції встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.10.2019 затримано громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Як вбачається з протоколу про адміністративне затримання від 02.10.2019 р. складеного Відділом прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 »,   громадянин  Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , о 19 год. 05 хв. 02.10.2019 р. був виявлений прикордонним нарядом «ПП» на напрямку 266 - 263 прикордонного знаку, на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, при спробі незаконного перетину державного кордону з України в Словаччину, поза пунктом пропуску через державний кордон України без документів, що посвідчують особу.
  04.10.2019 р. відповідачем до ГУДМС України в Закарпатській області було подано заяву-анкету №24 про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яка була прийнята до розгляду 07.10.2019 р.
На підставі такого звернення,  ГУДМС України в Закарпатській  області  07.10.2019 видано Довідку про звернення за захистом в Україні № 005862, яка дійсна до 07.11.2019 р.
В подальшому, 25.10.2019 р. ГУ ДМС України в Закарпатській області,  за результатами розгляду заяви відповідача було прийнято Наказ № 127 «Про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту».
Не погоджуючись з таким рішення, громадянин  Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 оскаржив його до Державної міграційної служби України.
Проте, рішенням Державної міграційної служби України від 11.12.2019 р. № 219-19 скаргу на рішення ГУ ДМС України в Закарпатській області про відмову  громадянину  Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту – відхилено.
Крім того, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 р.   у задоволенні позовних вимог громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2     до ГУДМС України в Закарпатській області, Державної міграційної служби України про визнання протиправними та скасування наказу ГУДМС України в Закарпатській області від 25.10.2019 р. №127 та рішення ДМС України від 11.12.2019 р. №219-19 та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено. 
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011 № 3671-VI (надалі за текстом - Закон № 3671-VI), який визначає порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні.
Статті 8-10 Закону № 3671-VI  регламентують порядок попереднього розгляду заяв, порядок розгляду заяви після прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, питання прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
За приписами статті 10 Закону № 3671-VI за результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі якщо центральний орган виконавчої влади,що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, прийняв рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту,уповноважена посадова особа цього центрального органу виконавчої влади протягом семи робочих днів з дня його отримання надсилає або видає особі, стосовно якої прийнято зазначене рішення, письмове повідомлення з викладенням причин відмови і роз`ясненням порядку оскарження такого рішення. Довідка про звернення за захистом в Україні продовжується,якщо особа оскаржує таке рішення. У разі використання особою права на оскарження центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, до прийняття рішення за скаргою залишає на зберігання національний паспорт та інші документи (якщо такі є в особовій справі заявника).
Пунктом 2 частини 1 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства затримання з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.
Частинами 11-13 названої статті Кодексу адміністративного судочинства України установлено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Виходячи з аналізу вказаної норми підставою для продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні є неможливість:
- ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства;
- забезпечити примусове видворення іноземця чи особу без громадянства;
- забезпечити реадмісію іноземця;
- прийняти рішення за заявою іноземця чи особу без громадянства про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 р.   у задоволенні позовних вимог громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2     до ГУДМС України в Закарпатській області, Державної міграційної служби України про визнання протиправними та скасування наказу ГУДМС України в Закарпатській області від 25.10.2019 р. №127 та рішення ДМС України від 11.12.2019 р. №219-19 та зобов`язання вчинити певні дії – відмовлено.
Отже, враховуючи, що на даний момент  наявні  умови за яких неможливо  прийняти рішення за заявою громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні,  а саме не набрання рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 р. законної сили, наявні всі підстави для  продовження строку затримання.
При цьому, колегія суддів в повній мірі враховує положення пп. f п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадку і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема коли законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.
За таких обставин колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
ПОСТАНОВИВ 

Апеляційну скаргу громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 18 березня 2020 року – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий                    суддя                                        І.О. Лічевецький

Суддя                                        О.М. Оксененко

                                  Суддя                                        В.П. Мельничук