ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.005883 пров. № А/857/1988/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                  Довгополова О.М., Святецького В.В.
за участі секретаря судового засідання:           Максим Х.Б. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , 
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року (суддя – Клименко О.М., час ухвалення – не вказаний, місце ухвалення – м.Львів, дата складання повного тексту – 27.12.2019 року), 
в адміністративній справі №1.380.2019.005883 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, 
про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної та майнової шкоди, 
  встановив: 

У листопаді 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ Національної поліції у Львівській області, в якому просив: 1) визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в особистому прийомі начальником слідчого управління 30.10.2019 року, 31.10.2019 року, 07.11.2019 року в порушення Закону України «Про звернення громадян»; 2) зобов`язати відповідача в особі начальника слідчого управління прийняти на особистий прийом позивача щодо розгляду скарги від 31.10.2019 року, призначивши дату та годину особистого прийому; 3) стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної та майнової шкоди – 5886 грн.. 
Відповідач ГУ Національної поліції у Львівській області позову не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив в задоволенні позову відмовити повністю. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року – позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ГУ Національної поліції у Львівській області щодо неприйняття ОСОБА_1 начальником слідчого управління на особистий прийом 07.11.2019 року в порушення вимог Закону України «Про звернення громадян». В решті позовних вимог відмовлено. 
З цим рішенням суду першої інстанції від 23.12.2019 року в частині відмови у відшкодуванні моральної та майнової шкоди не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду в частині відмови у відшкодуванні моральної та майнової шкоди підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що позивачем були надані належні і допустимі докази про перенесене хвилювання, психологічний стрес. Розрахунок майнової шкоди надано суду з зазначенням понесених витрат з вини відповідача, що передбачено нормами КАС. Також звертає увагу апелянт на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою хвилювання, переживання та невизначеність, не проведений особистий прийом начальником СУ ГУНП Харченко 31.10.2019р. поза графіком та умислу не проведення особистого прийому 31.10.2019р. у зв`язку з відрядженням. Також позивач не був прийнятий на особистий прийом 07.11.2019 р., що на думку апелянта, є проявом дискримінації по відношенню до позивача. Крім цього, зазначає апелянт, що судом першої інстанції безпідставно не враховано ч.2 ст.276 ЦК України, оскільки порушене право встановлене судом, натомість шкода невідшкодована при наявних та допустимих доказах. Звертає увагу апелянт також на те, що судом не було враховано постанову ВС (КСУ) від 27.11.2019р. №750/6330/17. Таким чином, вважає апелянт, що наведені обставини свідчать про помилкове винесення судового рішення в частині відмови у відшкодуванні моральної і майнової шкоди, що має причинно наслідковий зв`язок – визнання протиправних дій завжди завдає шкоду. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 23.12.2019 року в частині відмови стягнути з ГУ Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної та матеріальної шкоди 5886 грн. та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ГУ Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної та майнової шкоди у сумі 5886 грн., в решті судове рішення залишити без змін. 
Відповідач подав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду від 23.12.2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог – без змін. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в засідання суду апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити частково, з врахуванням наступного. 

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 31.10.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до начальника слідчого управління ГУ Національної поліції у Львівській області зі скаргою на протиправні дії в досудовому розслідуванні (а.с. 7). 
У Списку громадян, які записались на особистий прийом до заступника начальника – начальника СУ ГУНП у Львівській області на 31.10.2019 року, зазначено позивача – ОСОБА_1 (а.с. 22). 
Згідно реєстраційно-контрольної картки Д-3/ОП від 31.10.2019 року позивач прийнятий особисто заступником начальника СУ ГУНП у Львівській області підполковником поліції А.Ткачиком щодо розслідування к/п 4201714…63 працівниками СВ Галицького ВП та к/п 12013…1476 працівниками Шевченківського ВП (а.с. 23). 
07.11.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою до начальника слідчого управління ГУ Національної поліції у Львівській області, у якій зазначив, зокрема, що записаний на прийом 31.10.2019 року, проте його відповідно до графіку прийому та списку не прийнято на особистий прийом, особистий прийом не здійснено в подальшому. Вимагав негайно здійснити його прийом та поновити порушені права (а.с. 8). 
Також 07.11.2019 року позивач звернувся із заявою до начальника слідчого управління  ГУ Національної поліції у Львівській області, у якій просив прийняти на особистий прийом 14.11.2019 року, 21.11.2019 року, 28.11.2019 року, записати в графік прийому. Також зазначив про те, що перебував у приміщенні ГУ Національної поліції у Львівській області з 14:00 год. до 16:30 год. 07.11.2019 року (а.с. 9). 
За наслідками розгляду звернення ОСОБА_1 від 07.11.2019 року з приводу прийняття на особистий прийом до заступника начальника ГУНП у Львівській області – начальника слідчого управління, відповідач ГУ Національної поліції у Львівській області листом від 19.11.2019 року №Д-126/02/16-19 «Про розгляд звернення» поінформував позивача про те, що його записано на прийом до заступника начальника ГУНП у Львівській області – начальника слідчого управління, який відбудеться 28.11.2019 року з 15:00 год., за адресою: м. Львів, площа Григоренка, 3, в приміщенні ГУ Національної поліції у Львівській області (а.с. 25). 
Також листом ГУ Національної поліції у Львівській області від 29.11.2019 року №Д-3/ОП/02/16-19 «Про розгляд звернень» позивача повідомлено про те, що у слідчому управлінні Головного управління Національної поліції у Львівській області, у межах компетенції розглянуто його звернення щодо неналежного здійснення СВ Галицького ВП та СВ Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області досудового розслідування окремих кримінальних проваджень та зазначено, що на даний час у ГУНП проводиться службове розслідування за розглядом звернення про результати якого його буде повідомлено додатково (а.с. 26). 
Згідно реєстраційно-контрольної картки від 28.11.2019 року позивач прийнятий на особистому прийомі заступником начальника ГУНП – начальником СУ ГУНП у Львівській області підполковником поліції Н.Харченко з питань звернення щодо неналежного розслідування к/п (а.с. 27). 

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що рішення суду першої інстанції від 23.12.2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в особистому прийомі 30.10.2019 року і 31.10.2019 року та зобов`язання відповідача прийняти на особистий прийом позивача щодо розгляду скарги від 31.10.2019 року призначивши дату та годину особистого прийому – позивачем ОСОБА_1 не оскаржено в апеляційному порядку. 
Також рішення суду першої інстанції від 23.12.2019 року в частині щодо задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неприйняття ОСОБА_1 начальником слідчого управління на особистий прийом 07.11.2019 року в порушення вимог Закону України «Про звернення громадян» – відповідачем ГУ Національної поліції у Львівській області не оскаржено в апеляційному порядку. 

Відносно доводів апеляційної скарги позивача щодо оскарження рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ГУ Національної поліції у Львівській області на користь позивача матеріальної і моральної шкоди, то колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, з врахуванням наступного. 
Відповідно до ст.56 Конституції України,  кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. 
Частиною 5 статті 21 КАС України встановлено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства. 
Судом першої інстанції вірно зазначено, що згідно ч.1, ч.2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи. 
Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019р. у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п.49). 
Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). 
Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п.56). 
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу  ст. 1173 ЦК України  шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч.2  ст.77 КАС України) (п.57). 
Таким чином, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. 
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. 
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. 
Із матеріалів справи та змісту адміністративного позову видно, що вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 5000  грн. позивач пов`язує з хвилюваннями, невизначеністю, дискримінацією, розчаруванням та напруженістю, у зв`язку з не проведенням особистого прийому 30.10.2019 року, 31.10.2019 року, 07.11.2019 року в порушення Закону України «Про звернення громадян», начальником слідчого управління ГУ Національної поліції у Львівській області. 
Судом першої інстанції було встановлено протиправною бездіяльність ГУ Національної поліції у Львівській області щодо неприйняття ОСОБА_1 начальником слідчого управління на особистий прийом 07.11.2019 року в порушення вимог Закону України «Про звернення громадян». 
Колегія суддів приходить до висновку про те, що встановлені судом першої інстанції обставини щодо неприйняття позивача ОСОБА_1 начальником слідчого управління на особистий прийом 07.11.2019 року в порушення вимог Закону України «Про звернення громадян», беззаперечно мали негативний вплив на емоційний стан позивача, а тривале очікування на належне виконання відповідачем своїх зобов`язань - завдавало моральних страждань. 
На переконання апеляційного суду, зазначені негативні явища у житті позивача є очевидними з огляду на їх об`єктивність та не потребують для свого встановлення надання позивачем додаткових доказів. 
Таким чином, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що позивачем належним чином не доведені факт заподіяння відповідачем моральних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправною бездіяльністю відповідача. 
Водночас, згідно із  статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права. 
Також, у рішенні Європейського суду від 27.07.2004р. у справі «Ромашова проти України» (заява №67534/01), суд дійшов висновку про те, що в результаті виявлених порушень, заявник зазнає моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації Судом факту порушення. 
Відтак, на думку апеляційного суду, виходячи із встановлених у ході розгляду справи обставин, а також враховуючи часткове задоволення позовних вимог судом першої інстанції, на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 3000 грн.. 

Відносно стягнення матеріальної шкоди, то зі змісту позовної заяви та матеріалів справи видно, що вимоги про відшкодування майнової шкоди у сумі 886  грн. позивач пов`язує з витратами на поїздки маршрутом с.Наварія-Львів, Львів-с.Наварія. 
З цього приводу судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 
З наявного в матеріалах справи розрахунку майнової шкоди видно, що її розмір позивач визначає у розмірі 886 грн., зокрема, транспортні витрати – 68 грн., середній заробіток – 818 грн. (а.с. 10). 
Судом першої інстанції вірно зазначено та враховано, що на підтвердження наданого розрахунку позивачем не надано до суду належних доказів, які підтверджують факт завдання йому матеріальної шкоди бездіяльністю відповідача та не доведено причинно-наслідкового зв`язку між отриманням матеріальних збитків і протиправною бездіяльністю. 
Таким чином відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення майнової шкоди. 

Відповідно до вимог статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції від 23.12.2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди – підлягає скасуванню, і в цій частині слід прийняти нове судове рішення про стягнення з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь позивача 3000 грн. моральної шкоди. 
У решта частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що прийнято за результатами всебічного і об`єктивного встановлення обставин справи, з дотриманням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задоволити частково. 
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року в адміністративній справі №1.380.2019.005883 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної та майнової шкоди – скасувати частково, а саме, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, і в цій частині прийняти нову постанову. 
Стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області (код ЄДРПОУ 40108833) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) 3000 (три тисячі) грн. моральної шкоди. 
У решта частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року в адміністративній справі №1.380.2019.005883 – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий:	 	В. В. Гуляк 	
Судді:	 	О. М. Довгополов 	
 	 	В. В. Святецький  	
Повний текст постанови складено 22.06.2020 року